Справа № 464/7007/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/783/456/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника заінтересованої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова в складі судді Рудакова І.П. від 21 серпня 2017 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс консалтинг захід» про заміну сторони у виконавчому провадженні, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 21 серпня 2017 року заяву - задоволено. Замінено у виконавчому провадженні №464/7007/14, стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс консалтинг захід», про стягнення з ОСОБА_2 Миколайовича на користь Публічного акціонерного товариства ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 14.02.2008 у розмірі 17054,63 дол.США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 200997,35 грн. та 2009 грн. судового збору.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні заяви ТзОВ «Фінанс консалтинг захід» про заміну сторони виконавчого провадження відмовити. Вважає ухвалу прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що зважаючи на відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів переходу прав вимоги від ПАТ «УкрСиббанк» до ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та від ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ТзОВ «Фінанс консалтинг захід» по договору про надання споживчого кредиту №0 від 14.02.2008 року укладеного між АКБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 та зважаючи на те, що витяг з реєстру боржників до договору факторингу №17 від 20.04.2015 року та договору відступлення прав вимоги №26.05.17-ДГ від 26.05.2017 року не є належним та допустимим доказом, у суду були відсутні правові підстави для заміни сторони по справі. Також, вказує на те, що з відповіді Сихівського ВДВС від 21.07.2015 року вих.№13984 вбачається, що на виконанні у відділі не перебуває та не перебувало виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в сумі 200997, 35 грн. згідно рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27.01.2015 року у справі №464/7007/14. Кім цього, зазначає, що судом не була врахована ухвала Апеляційного суду Львівської області від 07.12.2015 року, якою встановлено, що ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк», а отже і ТзОВ «Фінанс консалтинг захід» не може бути правонаступником ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

В судове засідання, окрім представника заінтересованої особи ОСОБА_2, - ОСОБА_3, решта учасників (їх представники) не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено суду не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що від заявника до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу із викладом їх правової позиції щодо суті предмету розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заінтересованої особи на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів заяви, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та пояснень учасників справи (їх представників), колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ст. 378 ЦПК України, ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 512 ЦК України та задовольняючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження, - виходив з того, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 27 січня 2015 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 14.02.2008 у розмірі 17054,63 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 200997,35 грн. та 2009 грн. судового збору. Рішення у апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили. 17 листопада 2016 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» відступило право вимоги ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором від 14.02.2008 №0, що був укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 В подальшому, 26 травня 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінанс консалтинг захід», укладено договір відступлення права вимоги №26.05.17-ДГ, відповідно до якого останній набув права вимоги нового кредитора по відношенню до боржника ОСОБА_2. Факт передачі прав від первісного кредитора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до правонаступника (нового кредитора) - ТОВ «»Фінанс консалтинг захід» посвідчується витягом з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №26.05.17-ДГ від 26.05.2017. Таким чином, оскільки на підставі договору відступлення права вимоги від 26.05.2017 №26.05.17-ДГ відбулось передання кредиту у зобов'язанні ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» своїх прав іншій особі ТОВ «Фінанс консалтинг захід», відтак згідно з ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора перейшли права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання, що оскільки передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва у відповідності до ст.512 ЦК України, ст.378 ЦПК України та ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», відтак таким правонаступникам вважається за можливе надати статус сторони виконавчого провадження - стягувача, у зв'язку із припиненням такого статусу у ПАТ «УкрСиббанк», а тому заява про заміну стягувача підставна та обґрунтована та підлягає до задоволення у повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що розгляд заяви проведений та оскаржуване судове рішення ухвалено без дотримання вимог закону, без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення.

ТзОВ Фінанс консалтинг захід» звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження - стягувача Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс консалтинг захід», у зв'язку із переходом до останнього прав кредитора ПАТ «УкрСиббанк», відповідно до договору відступлення права вимоги від 26.05.2017, укладеного між ТОВ «ФК «Довіра і Гарантія» та ТОВ «Фінанс консалтинг захід». В обґрунтування заяви покликаються на те, що оскільки до заявника перейшло право вимоги кредитора та такий є його правонаступником, відтак від попереднього стягувача набув усіх прав і обов'язків у вищевказаному зобов'язанні, у тому числі і право бути стороною виконавчого провадження, а тому у відповідності до ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», ст.378 ЦПК України просив заяву задовольнити.

Згідно ст. 11-1 ЦПК України (в редакції чинній на момент звернення до суду з заявою), У суді функціонує автоматизована система документообігу суду, що забезпечує:

1) об'єктивний та неупереджений розподіл справ між суддями з додержанням принципів черговості та рівної кількості справ для кожного судді;

2) надання фізичним та юридичним особам інформації про стан розгляду справ, у яких вони беруть участь;

3) централізоване зберігання текстів рішень, ухвал суду та інших процесуальних документів;

4) підготовку статистичних даних;

5) реєстрацію вхідної і вихідної кореспонденції та етапів її руху;

6) видачу судових рішень та виконавчих листів на підставі наявних в автоматизованій системі документообігу суду даних щодо судового рішення та реєстрації заяви особи, на користь якої воно ухвалено;

7) передачу справ до електронного архіву.

Позовні заяви, скарги, подання та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, у порядку їх надходження підлягають обов'язковій реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду, що здійснюється працівниками апарату відповідного суду в день надходження документів. До автоматизованої системи документообігу суду в обов'язковому порядку вносяться: дата надходження документів, інформація про предмет спору та сторони у справі, прізвище працівника апарату суду, який здійснив реєстрацію, інформація про рух судових документів, дані про суддю, який розглядав справу, та інші дані, передбачені Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, що затверджується Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України.

Визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних документів за принципом вірогідності, який ураховує кількість справ, що перебувають у провадженні суддів, заборону брати участь у перегляді рішення для судді, який брав участь в ухваленні судового рішення, про перегляд якого ставиться питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну повноважень. Справи розподіляються з урахуванням спеціалізації суддів. Після визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи, внесення змін до реєстраційних даних щодо цієї справи, а також видалення цих даних з автоматизованої системи документообігу суду не допускається, крім випадків, установлених законом.

Доступ до автоматизованої системи документообігу суду надається суддям та працівникам апарату суду згідно з їх функціональними обов'язками.

Несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду має наслідком відповідальність, установлену законом.

Порядок функціонування автоматизованої системи документообігу суду, в тому числі видачі судових рішень та виконавчих листів, передачі справ до електронного архіву, зберігання текстів судових рішень, ухвал та інших процесуальних документів, надання інформації фізичним і юридичним особам, підготовки статистичних даних визначається Положенням про автоматизовану систему документообігу суду.

Також, відповідно до змісту п. 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 25 від 2.04.2015 року (станом на 11.08.2017р.), раніше визначеному у судовій справі судді-доповідачу передаються також: судові справи, за якими надійшли заяви (клопотання), пов'язані із виконанням судових рішень, передбачені статтями 368-373, 378 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 117, 119-121,121-2, 122 Господарського процесуального кодексу України, статтями 259-264, 267 (крім частини дев'ятої статті 267) Кодексу адміністративного судочинства України, розділом 8 Кримінального процесуального кодексу України, статтею 304 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Аналогічна норма діє і на даний час (час розгляду справи апеляційним судом), а саме згідно пп. 8 п. 21 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, передача судової справи (матеріалів кримінального провадження) раніше визначеному судді, колегії суддів, палаті або об'єднаній палаті проводиться модулем автоматизованого розподілу щодо: заяв та клопотань з процесуальних питань, пов'язаних з виконанням судових рішень, подані до суду, що розглядав справу.

Відповідно до вказаних норм закону заява про заміну сторони виконавчого провадження (ст. 378 ЦПК України в редакції на час звернення до суду з заявою та на даний час ст. 442 ЦПК України) передається для розгляду раніше визначеному у судовій справі судді-доповідачу, тобто судді, яким ухвалене судове рішення, із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, з виконання якого звернувся заявник.

Із матеріалів справи вбачається, що замість передачі заяви про заміну сторони виконавчого провадження раніше визначеному судді-доповідачу, тобто судді Чорній С.З., якою вирішено спір по суті, - заява була передана для здійснення автоматичного розподілу між суддями суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу така передана для розгляду судді Рудакову І.П. (протокол Т.2 а.с. 16).

Враховуючи вказане, визначення судді для розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження, а відповідно як наслідок і її розгляд та постановлене за наслідками розгляду судове рішення не слід вважати такими, що здійснені у відповідності до вимог закону та повноважним складом суду.

Тому оскаржувану ухвалу слід скасувати з постановленням нової ухвали по суті вимог заяви про заміну сторони виконавчого провадження (п.1 ч.3 ст. 376 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів даної заяви, що сформовані із справою за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - рішенням Сихівського районного суд м.Львова від 27.01.2015 року (Т.1 а.с. 89-90), яке оскаржувалось та набрало законної сили 17.06.2015 року (у зв'язку із постановленням ухвали судді апеляційного суду Львівської області Курій Н.М. від 17.06.2015 року про визнання неподаною апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4, яка не оскаржувалась Т.1 а.с. 140), вирішено позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 17 054 (сімнадцять тисяч п'ятдесят чотири) дол. США 63 центи, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 200 997 (двісті тисяч дев'ятсот дев'яносто сім) гривні 35 коп. заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14.02.2008р. та 2009 (дві тисячі дев'ять) гривні 97 коп. судових витрат.

Однак на заяву ПАТ «Укрсиббанк» від 27.01.2015 року (Т.1 а.с. 92) виконавчі листи по даній справі видані не були та дані про це у матеріалах справи відсутні.

Згідно листа Сихівського ВДВС Львівського МУЮ ГУЮ у Львівській області від 21.07.2015 року (Т.1 а.с. 195) на виконанні у відділі ДВС не перебуває та не перебувало виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості згідно вказаного вище рішення суду. Вказаного учасниками справи не спростовано.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», (на час набрання рішення суду законної сили) Виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для:

1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення;

2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення;

3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред'явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Строки пред'явлення виконавчих документів до виконання встановлюються для кожного платежу окремо.

Зважаючи на вказане слід вважати, що 17.06.2016 року - закінчились строки для пред'явлення виконавчих листів де боржником є ОСОБА_2, згідно вказаного рішення суду до виконання, оскільки рішення набрало законної сили 17.06.2015 року та протягом року стягувач не пред'явив такі до виконання.

Дійсно 20.04.2015 року між стягувачем ПАТ «Укрсиббанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено договір факторингу №17 за яким Банк передав Товариству право вимоги до боржників за рядом договорів, зокрема, і кредитним договором №0 від 14.02.2008 року, що був предметом розгляду у згаданій цивільній справі (Договір факторингу, акт приймання передачі, витяг з реєстру боржників Т.1 а.с. 148-151).

В подальшому ж, також, 26.05.2017 року міжТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТзОВ «Фінанс Консалтинг захід» (заявником у даній справі) було укладено договір відступлення права вимоги №26.05.17-ДГ, за яким одне Товариство передало іншому Товариству право вимоги до боржників за рядом договорів, зокрема, і кредитним договором №0 від 14.02.2008 року, що був предметом розгляду у згаданій цивільній справі (Договір відступлення права вимоааги, акт приймання передачі, витяг з реєстру боржників Т.2 а.с. 3, 10-13).

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», статті 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналізуючи вказані норми закону в контексті наведених вище встановлених обставин, що мають значення колегія суддів вважає, що особа, якому первинний стягувач, зокрема, і своє право бути стороною виконавчого провадження з виконання згаданого рішення суду передав, а саме ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» таке право втратила, не отримавши виконавчих листів, не пред'явивши їх до виконання та пропустивши строк для пред'явлення виконавчих листів до виконання і тому ТзОВ «Фінанс Консалтинг захід», яке придбало право вимоги до боржника не може бути замінено у виконавчому провадженні, яке не може бути відкрито з підстав пропуску строку пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Фактично, будучи достовірно поінформованими при укладенні договору відступлення права вимоги ТзОВ «Фінанс Консалтинг захід» набуло лише право, яке залишалось у ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на час укладення договору відступлення права вимоги на поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, а лише у випадку поновлення (або одночасно із вирішенням цього питання) ТзОВ «Фінанс Консалтинг захід» вправі ставити питання про заміну його у виконавчому провадженні, яке без поновлення вказаного строку вирішено позитивно бути не може. Так як неможливість для ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», яке відчужило право вимоги, без поновлення строку на подання виконавчого листа до виконання, вирішувати питання про відкриття виконавчого провадження, тобто бути стороною виконавчого провадження відповідно передається і його правонаступнику, тобто унеможливлює таке право і для нього.

Вказане жодним чином не суперечить та відповідає і правовій позиції Верховного Суду України, що висловлена у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122 цс 13, яка прийнята в порядку п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України та є обов'язковою до виконання.

Дійсно, 5.10.2016 року набрав чинності новий Закон України «Про виконавче провадження» із змісту ряду статтей якого вбачається таке.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов'язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об'єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладенона органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Відповідно до ст. 11 вказаного Закону, строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов'язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом. Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ст. 12 вказаного Закону, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, втрати годувальника тощо може бути пред'явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред'явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. Стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Крім цього, згідно п. 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону виконавчі документи, видані до набрання чинності цим законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Однак із змісту вказаних норм вбачається, що, у випадку якщо строк пред'явлення виконавчого листа до виконання не закінчився, згідно норм закону у попередній редакції, у зв'язку із прийняттям та набранням чинності новим законом, - такий строк продовжується до трьох років. Норми ж нового Закону на правовідносини, що виникли до його прийняття та регулювались старим законом і не продовжували існувати на час набрання ним чинності - не розповсюджуються.

Зважаючи на вказане, а також те, що строк пред'явлення до виконання виконавчого листа закінчився до 5.10.2016 року, а саме 17.06.2016 року, тобто до набрання чинності новим законом, норми такого про продовження строку звернення до виконання до трьох років на вказані правовідносини не розповсюджуються.

Тому апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ж ухвалу скасувати з постановленням нової , якою у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 21 серпня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс консалтинг захід» про заміну сторони у виконавчому провадженні - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 20 липня 2018 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра