Справа № 378/1057/17 Головуючий у І інстанції Гуртовенко Р. В.
Провадження № 22-ц/780/1886/18 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 22 25.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 червня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Суханової Є.М.,

за участі секретаря Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу селянського фермерського господарства «Левада» на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 07 лютого 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» до ОСОБА_2 та селянського фермерського господарства «Левада» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування рішення про реєстрацію права оренди земельної ділянки, -

встановив:

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, у якому посилається на те, що 15.09.2012 року між ТОВ «Інтерагроінвест» та власником земельної ділянки ОСОБА_2 терміном на 5 років укладено договір оренди земельної ділянки НОМЕР_2, кадастровий НОМЕР_1. Дана земельна ділянка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,580 га, розташована на території Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області, використовується ТОВ «Інтерагроінвест» за цільовим призначенням. Вказаний договір оренди зареєстровано в управлінні Держкомзему у Ставищенському районі Київської області за №04267 від 19.12.2012 року. Термін дії договору оренди земельної ділянки, з урахуванням дати реєстрації договору, завершується 19.12.2017 року.

02.10.2017 року до ТОВ «Інтерагроінвест» звернувся голова СФГ «Левада» Ткач Б. Г. щодо передачі земельних ділянок пайовиків, які уклали договори оренди земельних ділянок з СФГ «Левада», у тому числі і земельної ділянки з кадастровим НОМЕР_1, площею 3,580 га, що належить ОСОБА_2 та надав інформаційні довідки про реєстрацію договору оренди землі між ОСОБА_2 та СФГ «Левада», дата реєстрації договору 28.03.2016 р., номер запису в єдиному реєстрі речових прав, інше речове право №14137974. ТОВ «Інтерагроінвест» відмовило у передачі даної земельної ділянки СФГ «Левада», оскільки вона перебуває в законному користуванні ТОВ «Інтерагроінвест» на підставі зареєстрованого договору оренди.

ТОВ «Інтерагроінвест», маючи намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, 14.03.2017 року за вих. №161-з вручило ОСОБА_2 додаткову угоду до договору НОМЕР_2 оренди земельної ділянки від 15.09.2012 року, відповідно до умов якої строк оренди пропонується пролонгувати до 31.12.2027 року. ОСОБА_2 прийняв пропозицію ТОВ «Інтерагроінвест» на поновлення договірних відносин та укладення додаткової угоди на продовження договірних відносин. Проте, зареєструвати право оренди на поновлений договір оренди № НОМЕР_2 від 15.09.2012 року ТОВ «Інтерагроінвест» позбавлене можливості, оскільки в Державному реєстрі прав на нерухоме майно є запис про інше речове право №14137974, відповідно до якого право оренди зареєстроване на дану земельну ділянку за СФГ «Левада». Це порушує право ТОВ «Інтерагроінвест» на вільне та законне користування земельною ділянкою та першочергове право оренди та виникає необхідність скасування реєстрації такого договору. З моменту укладення договору оренди землі з ОСОБА_2 і по даний час ТОВ «Інтерагроінвест» вчасно виплачує оренду плату. 19.05.2014 року до ТОВ «Інтерагроінвест» надійшла заява від ОСОБА_2 про виплату авансом орендної плати за 2014-2017 роки в грошовій формі, яка позивачем задоволена.

У зв'язку з вищезазначеним позивач просив суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати недійсним договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в адміністративних межах Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області, площею 3,580 га, кадастровий номер НОМЕР_3, укладений між ОСОБА_2 та СФГ «Левада» , зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - інше речове право за №14137974 від 28.03.2016 року та скасувати рішення про реєстрацію права оренди вказаної земельної ділянки.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 07 лютого 2018 року позов ТОВ «Інтерагроінвест» задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, СФГ «Левада» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 15.09.2012 року між ТОВ «Інтерагроінвест» та власником земельної ділянки ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки НОМЕР_2, кадастровий НОМЕР_1, терміном на 5 років. Орендодавець передав в строкове платне користування земельну ділянку орендарю, що підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки (а. с. 7-9).

Даний договір оренди земельної ділянки зареєстрований в установленому порядку, що підтверджується листом відділу у Ставищенському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області (а. с. 17).

ТОВ «Інтерагроінвест» належним чином виконувало умови договору оренди. Орендодавцю на його письмову заяву сплачено орендну плату в грошовій формі за кілька років вперед, так як кошти потрібні були останньому на лікування (а. с. 14-16).

ОСОБА_2 повідомив ТОВ «Інтерагроінвест» про відсутність намірів надалі продовжувати з ним договірні відносини після закінчення строку дії договору оренди, про що подав позивачу письмову заяву (а. с. 52). У листі-повідомленні ОСОБА_2 від 14.03.2017 року позивач запропонував укласти додаткову угоду до договору оренди землі на нових, покращених умовах (а. с. 11).

14.03.2016 року між ОСОБА_2 та СФГ «Левада» укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим НОМЕР_1 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 47-51, 10).

СФГ «Левада» 02.10.2017 р. вих. №223 направлено звернення до позивача з проханням передати земельні ділянки пайовиків, які уклали договори оренди землі з господарством після закінчення терміну дії договорів оренди цих ділянок з ТОВ «Інтерагроінвест» (а. с. 12-13).

08.12.2017 року між ТОВ «Інтерагроінвест» та ОСОБА_2 в особі його представника, укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки НОМЕР_2 від 15.09.2012 року (а. с. 75).

Стаття 2 ч. 1 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що відносини, пов'язані з орендою землі регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним Кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативними актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1, 9 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Згідно із ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У частині 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV вказано, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В ч. 1 ст. 3 вказаного Закону передбачено обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

Частинами 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. В ч. 1 ст. 4 вказаного Закону зазначено, що державній реєстрації прав підлягають, зокрема право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 17 вказаного Закону об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Частинами 1 та 2 статті 27 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема визнання угоди недійсною.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання правочину недійсним.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання недійсним спірного договору земельної ділянки, який був укладений між відповідачами, оскільки цей договір укладено 14.03.2016 року, тобто задовго до закінчення строку дії попереднього договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Інтерагроінвест».

Відповідно до укладеного спірного договору оренди земельної ділянки було зареєстровано право оренди земельної ділянки на СФГ «Левада» 28.03.2016 року (а. с. 51). Проте на час державної реєстрації цього права воно було уже зареєстроване на ТОВ «Інтерагроінвест».

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, здійсненої 28.03.2016 року на СФГ «Левада» на підставі укладеного між відповідачами спірного договору оренди землі від 14.03.2016 року, також підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права і процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1)неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинами справи; 4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Ураховуючи наведене та положення ст.375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 6 ст. 259, ст. 268, 383 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу селянського фермерського господарства «Левада» залишити без задоволення, а рішення Ставищенського районного суду Київської області від 07 лютого 2018 року- без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Матвієнко Ю.О.

Суханова Є.М.