Справа № 344/1840/17
Провадження № 22-ц/779/853/2018
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Ясеновенко Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії державного виконавця за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 04 травня 2018 року під головуванням судді Антоняка Т.М. в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

Представник ПАТ «Родовід Банк» (далі - АТ «Родовідбанк») звернувся з вказаною скаргою до суду першої інстанції, в обґрунтування якої посилався на те, що 26.04.2013 року Івано-Франківським міським судом було ухвалено рішення у цивільній справі № 344/910/2013 року за позовом АТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. На підставі вказаного рішення АТ «Родовід Банк» 28.07.2015 року отримав виконавчий лист про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження до ВДВС Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції Вінницької області.

АТ «Родовід Банк» 24.01.2017 року отримав постанову державного виконавця від 27.12.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу. Підставою для винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу стало те, що майна, належного боржнику, на яке може бути звернено стягнення не виявлено.

Представник стягувача вважає, що державний виконавець порушив вимоги ч.1 ст.6, ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв до 05.10.2016 року, чим суттєво перешкодив процесу виконання судового рішення, а саме не здійснив усі необхідні дії, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», тому просив визнати неправомірними дії суб'єкта оскарження щодо винесення ним постанови від 27.12.2016 року про повернення виконавчого документу стягувачу і скасувати її та вирішити питання про продовження виконавчих дій у даному виконавчому провадженні.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 04 травня 2018 року відмовлено в задоволенні скарги.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції представник ПАТ «Родовід Банк» подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що державний виконавець мав здійснити інші заходи з розшуку майна та доходів боржника і стягнення боргу.

Апелянт вважає, що при примусовому виконанні виконавчого документу та винесенні оскаржуваних постанов від 27.12.2016 року заступником начальника Могилів-Подільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області Салій Л.А. були порушені вимоги закону «Про виконавче провадження», а саме, всупереч основному принципу ефективного та своєчасного виконання рішення суду не здійснено усі необхідні дії, які передбачені вищевказаним законом.

Обґрунтування ухвали суду першої інстанції про те, що оскаржувані стягувачем постанови про повернення виконавчих документів без виконання вже скасовані, а виконавчі провадження передані для подальшого виконання є недоречними, оскільки АТ «Родовід Банк» оскаржував не самі постанови, як документи, а дії державного виконавця вчинені в рамках виконавчих проваджень.

Апелянт вважає, що виконавчі дії виконані формально, не в повному обсязі та не у відповідності з вимогами закону.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити повністю.

Сторони в засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомлені про час і місце слухання справи, тому розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції відбувся без їх участі.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Згідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У поданому до суду першої інстанції запереченні державний виконавець зазначив, що на виконанні у Могилів-Подільському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебувало два виконавчі документи по справі №344/910/2013 - про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та про стягнення судового збору. 27.12.2016 року було винесено постанову державного виконавця про повернення виконавчих документів стягувачу по виконавчих провадженнях №48370478 та №48370272 без виконання у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернення стягнення.

Державний виконавець також повідомляв, що за результатами розгляду скарг стягувача на винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання було проведено перевірку матеріалів виконавчих проваджень та зазначені постанови 22.06.2017 року було скасовано.

Державний виконавець долучив до заперечення постанови державного виконавця про передачу виконавчого провадження від 29.06.2017 року з яких вбачається, що виконавчі провадження №48370478 та №48370272 по справі №344/910/2013 було передано Бориспільському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області для подальшого виконання.

Відповідно до ч.3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні скарги, оскільки в суді не доведено обставин, за яких можливо прийти до висновку про задоволення скарги з наведених у ній підстав.

Доводи апелянта про що виконавчі дії виконані формально, не в повному обсязі та не у відповідності з вимогами закону не заслуговують на увагу, оскільки державним виконавцем були вчиненні всі дії щодо заходів з розшуку майна та доходів боржника.

Також безпідставними є доводи про те, що АТ «Родовід Банк» оскаржував не самі постанови, як документи, а дії державного виконавця вчинені в рамках виконавчих проваджень. Зі змісту позовних вимог апелянта вбачається, що скаржник просив визнати неправомірними дії суб'єкта оскарження у зв'язку з винесення ним саме постанови від 27.12.2016 року про повернення виконавчого документу стягувачу і скасувати її, а також вирішити питання про продовження виконавчих дій у даному виконавчому провадженні.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому її слід залишити в силі. Підстав для її скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 04 травня 2018 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 липня 2018 року.

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко

М.Д. Горейко