Справа № 347/263/18
Провадження № 22-ц/779/482/2018
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області, постановлену головуючим-суддею Гордієм В.І. 16 лютого 2018 року в м. Косів, по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди та спростування недостовірної інформації,

в с т а н о в и в:

14.02.2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, в якому просив зобов'язати ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію про нього, що «його дочка ОСОБА_4 забрала і привела свого чоловіка від офіційної сім'ї і він через неї залишив у себе на батьківщині законну дружину і дитину, обманувши при цьому священика та РАЦС офіційно незаконно обвінчавшись і зареєструвавши свій шлюб з людиною яка має офіційно ще одну сім'ю», в такий же спосіб, у який її було поширено, та стягнути з ОСОБА_3 на його користь 250 000 грн. відшкодування заподіяної йому моральної шкоди внаслідок поширення недостовірної інформації про нього, що встановлено рішенням суду, яке вступило в законну силу.

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди та спростування недостовірної інформації.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм процесуального права.

Зокрема вказує, що, постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що він брав участь у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, як третя особа, яка заявляла самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача із тими самими позовними вимогами і рішення з цього приводу вже набрало законної сили.

Однак, судом не враховано, що рішення Косівського районного суду від 08.06.2017 року, яким було задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 та його, як третьої особи з самостійними вимогами, в частині зобов'язання ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію, поширену нею про нього та його дочку, шляхом принесення вибачення, скасоване рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.11.2017 року, оскільки спростування саме у такий спосіб, як зазначено судом першої інстанції, суперечить нормам чинного законодавства. Таким чином, його вимоги про відшкодування йому моральної шкоди, завданої незаконними діями ОСОБА_3, яка поширювала щодо нього та його сім'ї недостовірну інформацію, залишилися не вирішеними.

З цих підстав апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати і направити справу до суду першої інстанції для відкриття провадження у даній справі.

Відповідач ОСОБА_3 подала заперечення на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що ОСОБА_2 12.06.2016 року вступив у справу за позовом ОСОБА_4 до неї, як третя особа із самостійними вимогами щодо предмета спору на стороні позивача, і просив визнати поширену нею інформацію недостовірною і такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а також стягнути з неї 100 000 грн. заподіяної моральної шкоди. 08.06.2017 року його позовні вимоги розглянуті Косівським районним судом і 23.11.2017 року переглянуті Апеляційним судом Івано-Франківської області. Крім того, 02.02.2018 року апеляційним судом винесено додаткову постанову, якою з неї, як з відповідача, стягнуто 1 600 грн. недоплаченого судового збору за подання апеляційної скарги. Даний позов ОСОБА_2 до неї стосується тих самих позовних вимог, тільки сума моральної шкоди змінена з 100 000 грн. на 250 000 грн. Таким чином, відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_2 брав участь у справі як третя особа, яка заявляла самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача із тими самими позовними вимогами і рішення з цього приводу вже набрало законної сили.

При цьому ОСОБА_3 зауважила, що ухвалою Верховного суду від 26.02.2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу №347/2475/15 за позовом ОСОБА_4 до неї, де ОСОБА_2 є третьою особою із самостійними вимогами про той самий предмет спору і з тих самих підстав, і в даний час ця справа перебуває на розгляді в суді касаційної інстанції.

У засідання апеляційного суду сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди та спростування недостовірної інформації, суд першої інстанції виходив з того, що дані позовні вимоги вже були предметом розгляду, оскільки позивач ОСОБА_2 при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації у зв'язку з розповсюдженням недостовірної інформації, спростування недостовірної інформації, брав участь у справі як третя особа, яка заявляла самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача із тими самими позовними вимогами і рішення з цього приводу вже прийнято і набрало законної сили.

Апеляційний суд не повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

З аналізу даної норми слідує, що у поданій позовній заяві мають бути тотожними сторони, предмет та підстави позову з тією справою, у якій вже ухвалене рішення, яке набрало законної сили. Не вважаються тотожними спори між тими самими сторонами, якщо змінилися предмет або підстава позову.

З матеріалів справи вбачається, що 12.06.2016 року ОСОБА_2 вступив у цивільну справу №347/2475/15 за позовом ОСОБА_4, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5, до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації у зв'язку з розповсюдженням недостовірної інформації, спростування недостовірної інформації. Згідно позовної заяви ОСОБА_2, як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача (а. с. 17-18), останній просив визнати недостовірною і такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, поширену відповідачем ОСОБА_3 про нього, а саме: «кого ти привів до хати, твій зять залишив у себе на батьківщині законну дружину і дитину, твоя дочка забрала і привела свого чоловіка від офіційної сім'ї», та стягнути з ОСОБА_3 на його користь 100 000 грн. відшкодування заподіяної йому моральної шкоди.

За змістом рішення Косівського районного суду від 08.06.2017 року наведені позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково та визнано недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію наступну інформацію, поширену ОСОБА_3 про ОСОБА_2, а саме: «кого ти привів до хати, твій зять залишив у себе на батьківщині законну дружину і дитину, твоя дочка забрала і привела свого чоловіка від офіційної сім'ї». В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.11.2017 року рішення Косівського районного суду від 08.06.2017 року в частині зобов'язання ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію, поширену нею про ОСОБА_4, шляхом принесення вибачення в тому ж самому місці при тих же самих обставинах, при яких їх було поширено, а саме: в приміщенні Косівського районного суду; зобов'язання ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію, поширену нею про ОСОБА_4, шляхом принесення вибачення публічно серед громади села Старі Кути, а саме: на сесії Старокутської сільської ради; зобов'язання ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію поширену про ОСОБА_5, шляхом принесення йому публічного вибачення перед його батьками та його родиною, а також перед батьками дружини ОСОБА_4 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог. В решті рішення суду залишено без змін.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2 від 14.02.2018 року (а. с. 1-3), позивач просить зобов'язати відповідача ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію про нього, що «його дочка ОСОБА_4 забрала і привела свого чоловіка від офіційної сім'ї і він через неї залишив у себе на батьківщині законну дружину і дитину, обманувши при цьому священика та РАЦС офіційно незаконно обвінчавшись і зареєструвавши свій шлюб з людиною яка має офіційно ще одну сім'ю», в такий же спосіб, у який її було поширено відповідачем ОСОБА_3, та стягнути з ОСОБА_3 на його користь 250 000 грн. відшкодування заподіяної йому моральної шкоди внаслідок поширення недостовірної інформації про нього, що встановлено рішенням суду, яке вступило в законну силу.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 про зобов'язання спростувати недостовірну інформацію про нього, не були предметом розгляду судами першої та апеляційної інстанцій в справі №347/2475/15, а тому суд невірно дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі в наведеній частині.

За таких обставин доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали в цій частині є обґрунтованими, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2018 року про відмову у відкритті провадження у справі у вказаній частині скасувати і направити справу для продовження розгляду в цій частині до суду першої інстанції.

В частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_3 на його користь 250 000 грн. відшкодування заподіяної йому моральної шкоди внаслідок поширення недостовірної інформації про нього, що встановлено рішенням суду, яке вступило в законну силу, ухвала суду першої інстанції прийнята з дотриманням вимог процесуального права, а тому в цій частині ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381- 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2018 року в частині відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання спростувати недостовірну інформацію про нього, що «його дочка ОСОБА_4 забрала і привела свого чоловіка від офіційної сім'ї і він через неї залишив у себе на батьківщині законну дружину і дитину, обманувши при цьому священика та РАЦС офіційно незаконно обвінчавшись і зареєструвавши свій шлюб з людиною яка має офіційно ще одну сім'ю», в такий же спосіб, у який її було поширено відповідачем ОСОБА_3, скасувати, а справу направити для продовження розгляду в цій частині до суду першої інстанції.

В решті ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова в частині залишення ухвали Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2018 року без змін може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Суддя-доповідач Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

Ясеновенко Л.В.