Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/2056/17 Головуючий у 1-й інстанції: Черткова Н.І.
Провадження № 22-ц/778/787/18 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Крилової О.В.

Воробйової І.А.

При секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в інтересах виробничої одиниці «Шахтарськтепломережа» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_3. звернулась до суду з позовом до КП «Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в інтересах виробничої одиниці «Шахтарськтепломережа» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона працювала у відповідача з 10.02.2003 року на посаді юрисконсульта.

30 листопада 2014 року звільнилась за власним бажанням, проте в порушення вимог закону їй не була виплачена заробітна плата за червень-серпень 2014 року. Розмір заборгованості по заробітній платі становить 7787, 23 грн.

Крім того, зазначає, що має право на компенсацію заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати

Враховуючи вищенаведене просила суд стягнути з КП «Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» на її користь заборгованість по заробітній платі 7787,23 грн. та компенсацію заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 6514,39 грн.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 вересня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду, ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вислухавши доповідача, перевіривши законність і

обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів

апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до

висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості таких вимог.

Проте, колегія не в повній мірі погоджується з таким висновком суду.

Як вбачається з матеріалів справи з 10.02.2003 року по 30.11.2014 року ОСОБА_3 працювала у відповідача на посаді юрисконсульта.

30.11.2014 року ОСОБА_3 була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, згідно із наказом № 733-к від 28.11.2014 року.

Зазначені обставини підтверджуються відповідними записами у трудовій книжці позивача (а.с. 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини шостої тієї ж статті своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день Звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно довідки про заборгованість по заробітній платі від 04.09.2014 року, сума невиплаченої позивачу заробітної плати червень, липень та серпень 2014 року складає 7787,23 грн.. (а.с. 8).

Доказів, які б підтверджували факт виконання відповідачем вимог трудового законодавства щодо виплати заборгованості по заробітній платі або спростовували наявності зазначеної заборгованості підприємством не було надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.

Висновок суду про те, що довідка про наявність заборгованості з виплати заробітної плати ОСОБА_3 від 04.09.2014 року є неналежним доказом є помилковим, оскільки відповідно до наявної копії наказу за №186 «Про визнання печаток недійсними» печатки та штампи виробничої одиниці «Шахтарськтепломережа» визнано недійсними лише в липні 2015 року, тобто вже після дати, якою датована довідка про заборгованість. Тому в розумінні вимог ст. 77 ЦПК України довідка від 04.09.2014 року про наявність заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_3 є належним доказом.(а.с.49).

Крім того, наявність заборгованості з виплати заробітної плати саме за період з червня 2014 року по серпень 2014 року підтверджується наданими позивачем копіями розрахункових листків за вказаний період, а також копією індивідуальних відомостей з ПФУ про застраховану особу - ОСОБА_3, з якої вбачається, що страхові внески за період з червня по серпень 2014 року сплачені не були, що в свою чергу підтверджує факт нарахування, але не виплати заробітної плати позивачу.. (а.с.101-102).

Таким чином, рішення суду в частині відмови стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі не ґрунтується на вимогах закону, а тому наявні підстави для скасування рішення суду в цій частині.

Разом з тим, колегія погоджується з висновком суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення на користь позивача виплати компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладання на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з

вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини. Враховуючи позовні вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України « По торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвічують форс-мажорні обставини ( обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами(обставини непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи ,збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Факт відсутності вини відповідача щодо невиплати ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі підтверджується наявним в матеріалах справи сертифікатом ( висновком ) Торгово-промислової палати України від 28 серпня 2014 року № 2644/05-4 ( а.с.47), яким встановлено, що Комунальне підприємство «Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» є юридичною особою, яка здійснює основну господарську діяльність на території м. Донецьк. Починаючи з 02.07.2014 р. провадження господарської діяльності у м. Донецьк та виконання нормативно-правових актів України, що стосується податків та обов'язкових платежів стало неможливим у зв'язку з проведенням антитерористичної операції в Донецькій, Луганській і Харківській областях. Терористичні акти, диверсії, захоплення будівель і споруд, захоплення заручників, блокування і пошкодження об'єктів транспортної системи, відсутність ефективного контролю органів державної влади України в даному населеному пункті, що підтверджується листом СБУ від 13 червня 2014 року за № 33/2117, станом на 02 липня 2014 року унеможливлюють виконання зобов'язань, а тому Торгово-промислова палата України засвідчує настання обставин непереборної сили з 02 липня 2014 року для Комунального підприємства «Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» при здійсненні господарської діяльності та території Донецької області щодо виконання законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів.

Враховуючи вищенаведене колегія приходить до висновку про відсутність вини Комунального підприємства «Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» у затримці виплати ОСОБА_3 належних при звільненні сум у строки визначені статтею 116 КЗпП України, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення на її користь компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплатиза період з червня 2014 року по лютий 2017 року.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, ухвалив рішення, яке не у повному обсязі відповідає нормам матеріального і процесуального права, а тому наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по заробітній платі, яка виникла за період з червня 2014 року по серпень 2014 року.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 вересня 2017 року у цій справі - скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості по заробітній платі, прийняти в цієї частині нову постанову за якою:

« Позов ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в інтересах виробничої одиниці «Шахтарськтепломережа» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі в розмірі 7787грн.23 коп. (сім тисяч сімсот вісімдесят сім) гривень 23 (двадцять три) копійки.»

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 13.04.2018 року.

Головуючий:

Судді: