Справа № 212/2085/18
У Х В А Л А

05 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, ознайомившись з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Покровської районної у місті ОСОБА_4 ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,-

встановив:

Позивач ОСОБА_5, посилаючись на норми ст.ст. 1216, 1217 та 1218 ЦК України, 02 квітня 2018 року звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_3 Покровської районної у місті ОСОБА_4 ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Суд, ознайомившись із заявою прийшов до висновку, що подана суду заява не відповідає вимогам ст. ст.175-177 ЦПК України.

Так, відповідно до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За нормою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ст. 175 ЦПК України, позовна заява має містити вказівку на фактичну підставу позову, але не вимагає посилання на норму права, що регулює дане спірне правовідношення (правова підстава позову). Під підставами позову слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може змінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини.

Однак, позивачем вказані вимоги не виконані.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розяснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз'яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Так, представник позивача ОСОБА_6 в позові зазначає, що позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом після смерті його тітки, ОСОБА_7, яка померла 20.08.2017 року. Крім нього, інші спадкоємці майна, що залишилось після смерті ОСОБА_7 відсутні.

Постановою нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з істотними розбіжностями у наданих ним документах, в написанні прізвища його тітки.

Разом з тим, всупереч вимогам п. 5 ч. 3 ст.175 ЦПК України, в позовній заяві не наведено виклад обставин, із посиланням на докази попереднього звернення позивачем до суду з заявою у порядку окремого провадження про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, тобто щодо наявності, виникнення спору про право.

Окрім цього, суд зазначає, що позовна заява не відповідає й іншим вимогам, встановленим ст. 175 ЦПК України, а саме:

У порушення вимог п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України заявником не зазначено відомостей щодо наявності у нього або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Всупереч вказаним вимогам законодавства, позивач просить суд встановити факт належності правовстановлюючого документу, позов предявлено до ОСОБА_3 Покровської районної у місті ОСОБА_4 ради, але не зазначено змісту позовних вимог щодо відповідача взагалі.

Також, у позові не зазначено, які саме права, свободи чи законні інтереси порушенні, не визнаються або оспорюються відповідачем - ОСОБА_3 Покровської районної у місті ОСОБА_4 ради.

Наведений позивачем виклад обставин та вимог у позові, унеможливлює визначення підсудності справи.

Частинами 1, 2 ст. 185 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У зв'язку з наведеним, залишення заяви без руху з підстав, передбачених законом не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід залишити без руху і надати позивачу строк у вісім днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання до суду оновленого позову, із вказанням обставин на які суд вказує у цій ухвалі й зазначивши докази у їх підтвердження.

Суд також звертає увагу позивача, що відповідно до ч.5 ст. 177 ЦПК України, він зобовязаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги ( якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

У випадку не усунення у вказаний строк недоліків позовної заяви, така заява буде вважатися неподаною і суд поверне її позивачу.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.95,134,175,177,185 ЦПК України, суд, -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Покровської районної у місті ОСОБА_4 ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу залишити без руху, надавши строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, визначивши такий термін у 8 (вісім) днів з дня вручення позивачу копії даної ухвали.

Розяснити позивачу, що у разі невиконання ухвали в зазначений строк позовна заява буде вважатись неподаною та буде повернена йому зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: О. Н. Борис