Ухвала

06 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 295/12720/16-ц

провадження № 61-47806ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 31 липня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області, про усунення перешкод у користуванні будинком та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просила зобов'язати відповідача здійснити перебудову самочинної прибудови приміщення за інвентарним номером № 2-9 шляхом часткового демонтажу конструкції покрівлі та даху над приміщенням № 2-9 та демонтажу частини стіни головного фасаду квартири № 2 на відстань 1,0 м від кута спряження головного та лівого фасаду приміщення № 1-3, відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5 тис. грн.

Позовна заява ОСОБА_2 обґрунтована тим, що вона є власником 1/2 частини будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 в іншій частині будинку проживає відповідач, який своє право власності не оформив, також йому на праві власності не належить земельна ділянка, на якій знаходиться вказаний будинок. ОСОБА_1 постійно порушує її права, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Відповідач без необхідних дозвільних документів розпочав будівництво прибудови та приміщень, що загальною стіною впритул межує з частиною її стіни, закриває її вікна, що унеможливлює доступ світла в її житлові приміщення та заважає доступу для обслуговування фасаду стіни житлових приміщень. У зв'язку з тим, що відповідач здійснює будівництво без необхідного дозволу, не виконав припис Державної архітектурно-будівельною інспекції у Житомирській області про демонтаж самочинної прибудови, він притягувався до адміністративної відповідальності. Незаконними діями, які полягають у перешкоджанні їй у вільному користуванні своєю власністю, ОСОБА_1 завдав їй моральної шкоди, яку вона оцінила в 5 тис. грн.

ОСОБА_3 також звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 тис. грн.

Позовна заява ОСОБА_3 обґрунтована тим, що він мешкає зі своєю дружиною ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1. У квартирі № 2 за цією ж адресою проживає відповідач, який протягом тривалого часу порушує правила добросусідства, створює неналежні умови проживання, здійснює самочинну добудову до житлового будинку, який належить ОСОБА_2, на вимоги та зауваження реагує брутально та висловлюється нецензурною лайкою, переслідує, погрожує фізичною розправою та вбивством, у зв'язку з цим він та його дружина неодноразово зверталися до поліції. Своїми діями відповідач завдав йому моральної шкоди, що виражається у пригніченому стані, втраті працездатності, виникненні тривоги та страху за життя та здоров'я.

29 березня 2017 року протокольною ухвалою Богунського районного суду міста Житомира вказані справи за позовами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 об'єднано в одне провадження.

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 31 липня 2018 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_1 здійснити перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, до будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, у вигляді приміщень, які позначені в технічному паспорті від 07 жовтня 2013 року як приміщення за інвентарними номерами: № 2-7 «Коридор» площею 4,7 кв. м; № 2-8 «Кухня» площею 9,7 кв. м; № 2-9 «Кімната» площею 12,8 кв. м, шляхом часткового демонтажу конструкції покрівлі та даху над приміщенням № 2-9 «Кімната» площею 12,8 кв. м та демонтажу частини стіни головного фасаду квартири № 2 на відстань 1,0 м від кута спряження головного та лівого фасаду приміщення № 1-3 «Ванна кімната» квартири № 1. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1 тис. грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 3 095 грн та судовий збір в розмірі 551,20 грн. В іншій частині позову відмовлено. В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Богунського районного суду міста Житомира від 31 липня 2018 року без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 826,20 грн.

27 листопада 2018 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Богунського районного суду міста Житомира від 31 липня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» передбачено, що у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2018 року (на час подання касаційної скарги) - 1 762 грн.

Ціна позову в даній справі щодо відшкодування моральної шкоди становить 10 тис. грн, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн х 100 = 176 200 грн).

Тобто в указаній частині справа № 295/12720/16-ц є малозначною в силу вимог закону.

Також предметом позову в цій справі є вимоги про усунення перешкод у користуванні будинком. Зазначена справа в цій частині вимог є справою незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Зазначення у постанові Житомирського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для її розгляду судом касаційної інстанції, оскільки такий розгляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявниками судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Також Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктами 1, 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 31 липня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області, про усунення перешкод у користуванні будинком та відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук