Справа № 375/1191/17 Головуючий у І інстанції Литвин О. В.
Провадження № 22-ц/780/1622/18 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 26 04.04.2018

ПОСТАНОВА
Іменем України
04 квітня 2018 року м.Київ
Апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача Мережко М.В.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 24 січня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:
У серпні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування своїх вимог зазначало, що відповідно до укладеного з ОСОБА_1 договору б/н від 20 січня 2011 року, останній отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Позивач вказував, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Також відповідач на час укладення кредитної угоди дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.
Також посилався на те, що відповідач не виконує належним чином умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом. Станом на 31 липня 2017 року розмір заборгованості склав 13 222,26 грн., з них: заборгованість за кредитом 4268,66 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 6518,94 грн., заборгованість по пені та комісії 1328,84 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 605,82 грн.
На підставі викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 13 222,26 грн.
Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 24 січня 2018 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором 4268,66 грн., в рахунок відшкодування понесених судових витрат 516,80 грн., а всього 4785,46 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 24 січня 2018 року скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості по відсоткам, комісії, пені та штрафу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Як вбачається з матеріалів справи, 20 січня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг відповідно до умов якого, на ім`я відповідача було відкрито кредитний картковий рахунок про надання кредитного ліміту у розмірі 3000.00 грн (а.с. 63).
Відповідач належним чином не виконував умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом. Станом на 31 липня 2017 року розмір заборгованості склав 13 222,26 грн., з них: заборгованість за кредитом 4268,66 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 6518,94 грн., заборгованість по пені та комісії 1328,84 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 605,82 грн.
Розмір заборгованості за використаними кредитними коштами підтверджено уповноваженою банком особою у відповідному розрахунку (а.с. 61-62), відповідачем не оспорюється, підстави сумніватися в дійсності наведеної в розрахунку інформації в частині використаних відповідачем кредитних коштів у суду відсутні.
Тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 4268,66 грн.
Відповідно до частини першої статті 509, частини першої статті 525 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).
Відповідно до визначень частини першої статті 626, частини першої статті 634 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України).
За визначенням частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Водночас частинами першою, другою статті 10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.
Проте, відсутність підпису відповідача на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення у заяві на видачу кредиту про ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.
Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Отже, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме надані суду Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.
Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).
Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що під час підписання договору будь-які застереження, що він є безпроцентний відсутні, а відтак кошти за користування кредитом (проценти), відповідач має сплачувати. В установленому законом порядку відповідач вказаний договір не оспорював, він є дійсним, а відтак, висновок суду про відмову у частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами в сумі 6518,94 грн. є суперечливим, оскільки суд встановив, що відповідач порушив умови договору в частині погашення кредиту, а тому в цій частині рішення підлягає скасуванню з ухваленням рішення про стягнення заборгованості за тілом кредиту і заборгованості по відсоткам за користування кредитом.
Разом з тим, зважаючи на те, що відповідачем не були підписані як окремі договори умови щодо забезпечення виконання кредиту у вигляді пені, штрафу, то висновок суду про відмову у цій частині є цілком справедливим і рішення суду в цій є законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача 3263,47 грн. судових витрат.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом підлягає скасуванню з ухваленням рішення про задоволення позову, в іншій частині рішення є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:
Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 24 січня 2018 року скасувати. Ухвалити по справі нове судове рішення.
Позов публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» (01001, м. Київ вул. Грушевського, 1-д, , рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором від 20 січня 2011 року № б/н у розмірі 10 787 (десять тисяч сімсот вісімдесят сім) грн. 60 (шістдесят) коп. (з них: 4 268 грн. 66 коп заборгованість за кредитом, 6 518 грн. 94 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом)
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» (01001, м. Київ вул. Грушевського, 1-д, , рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299) судові витрати у розмірі 3 263 (три тисячі двісті шістдесят три) грн. 47 (сорок сім) коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Мережко
Судді Ю.О. Матвієнко
Я.С. Мельник