Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/2486/18
РІШЕННЯ

і м е н е м у к р а ї н и

10 липня 2018 року Київський районний суд м. Полтави в складі головуючого - судді Самсонової О.А., при секретарі Кулинич Ю.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві посилався на те, що між КБ «ПриватБанк» та відповідачем 29 серпня 2013 року було укладено договір б/н. Відповідно до договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 1600 грн., а відповідач ОСОБА_1 взяла зобовязання щодо повернення кредиту. Відповідач свої зобовязання не виконала. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 56377,61 грн., з яких заборгованість по одержаному кредиту 1596,89 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 48552,71 грн., заборгованість за пенею та комісією 3067,17 грн., а також штрафні санкції: штраф в розмірі 500 грн. (фіксована складова), штраф в розмірі 2660,84 грн. (процентна складова) та судові витрати.

Ухвалою судді від 11 травня 2018 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати в спрощеному провадженні без повідомлення сторін.

Під час розгляду справи клопотання від сторін не надходили.

З метою встановлення всіх обставин у справі судом витребувано у позивача докази щодо терміну дії картки, виданої на імя відповідача згідно договору б/н від 29 серпня 2013 року (а.с.48), копія якої позивачем отримана 22 травня 2018 року. Але на час розгляду справи позивачем суду докази з необхідною інформацією надані не були.

Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 29 серпня 2013 року між сторонами по справі укладено кредитний договір б/н.

За умовами зазначеного договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 1600,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник зобовязувався забезпечити повернення кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, позивачем зобовязання перед відповідачем по кредитному договору виконано, надано кредитні кошти.

Як вбачається з даних розрахунку заборгованості за договором №б/н від 29 серпня 2013 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1, станом на 28-02-2018 (а.с.5-6), відповідач користувалася кредитними коштами, здійснювала їх часткове повернення.

Оскільки кредитні кошти повернуті відповідачем не в повному обсязі, станом на 28 лютого 2018 року її заборгованість перед позивачем по одержаному кредиту складає 1596,89 грн.

Заборгованість по процентам за користування кредитом позивач обраховує у розмірі 48552,71 грн., що не відповідає умовам кредитного договору від 29 серпня 2013 року.

Зокрема, при заборгованості за тілом кредиту в сумі 1596,89 грн., за процентною ставкою -30,00% річних за період з 26 квітня 2013 року по 31 серпня 2014 року позивач нарахував проценти за користування кредитом у розмірі 1348,42 грн., тобто реальна відсоткова ставка за даним нарахуванням склала 62,52% річних.

За період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року при заборгованості за тілом кредиту в сумі 1596,89 грн., за процентною ставкою - 34,80% річних, позивачем відповідачу нараховано відсотки у розмірі 744,95 грн. (2093,37 грн. 1348,42 грн.) + відповідачем в цей період сплачено відсотків у розмірі 518,63 грн. Відповідно, сума відсотків, нарахована позивачем відповідачу за цей період склала 1263,58 грн., що відповідає реальній процентній ставці у розмірі 136,23% річних.

За період з 01 квітня 2015 року по 28 лютого 2018 року позивачем застосовано відсоткову ставку у розмірі 1027% (!) річних: за 2 роки 304 дні при сумі боргу 1596,89 грн. відсотків нараховано 46459,34 грн. (48552,71 грн. 2093,37 грн.).

Зазначене нарахування відсотків суперечить умовам договору від 29 серпня 2013 року, що укладений між сторонами, а тому не приймається до уваги судом.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, якими б підтверджувався термін дії картки, а відповідно і передбачений сторонами кінцевий строк повернення кредитних коштів.

Ухвалою від 11 травня 2018 року, копія якої позивачем одержана 22 травня 2018 року, у позивача витребувана зазначена інформація, за відсутності якої суд позбавлений можливості обрахувати розмір відсотків, що належать до сплати відповідачем відповідно до умов кредитного договору, в тому числі і поза межами терміну дії картки.

Проте, на час розгляду справи витребувані судом докази позивач до матеріалів справи не надав.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Таким чином, у разі якщо договором не встановлений розмір процентів після спливу строку дії договору, можна зробити висновок, що їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Зазначений правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 01 серпня 2017 року при розгляді цивільної справи № 6-2322цс16.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В матеріалах справи відсутні докази, що б підтверджували узгодженість між сторонами, у встановленій законом формі, права банку нараховувати проценти за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору у розмірі, передбаченому договором.

Тому після закінчення терміну дії картки проценти, які підлягають до стягнення з відповідача, суд мав розрахувати, виходячи з облікової ставки НБУ, яка була встановлена у цей період.

За відсутності даних щодо терміну дії картки відповідача суд позбавлений можливості здійснити розрахунок розміру відсотків, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитними коштами необхідно відмовити.

Позивачем також нараховано відповідачу заборгованість за пенею та комісією у розмірі 3067,17 грн., а також штраф в розмірі 500 грн. (фіксована складова), штраф в розмірі 2660,84 грн. (процентна складова).

Відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною кредитного договору, передбачено сплату штрафу за порушення строків сплати будь-якого з грошових зобовязань у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається із кредитного договору та довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду», за порушення позичальником строків виконання зобов'язання передбачено одночасно штраф і пеню, тобто за одне й те саме порушення існує подвійна відповідальність одного виду.

Однак, в силу ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Окрім цього, в розрахунку заборгованості за кредитом відсутнє розмежування пені та комісії, в зв'язку з чим не можливо визначити розмір пені, яку просить стягнути позивач та спосіб її нарахування, а також неможливо визначити розмір комісії, яку просить стягнути позивач.

Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Враховуючи, що позивач не надав деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором в частині пені та комісії, а також зважаючи на норми ст.61 Конституції України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення із позивача заборгованості за пенею та комісією слід відмовити.

Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові № 6-1374 цс17 від 11 жовтня 2017 року щодо одночасного стягнення штрафів фіксованої частини і процентної складової, суд вищої інстанції дійшов висновку, що така заборгованість є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зважаючи на вказане, вирішуючи справу в межах позовних вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню 500 грн. фіксованої частини штрафу.

Тому суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по одержаному кредиту 1596,89 грн. та штраф у розмірі 500,00 грн., а всього 2096,89 грн.

В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги, що позов задоволено на 3,7%, тому судові витрати підлягають відшкодуванню позивачу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 65,19 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д) до ОСОБА_1 (проживаючої: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 29 серпня 2013 року б/н у розмірі 2096,89 грн., на відшкодування понесених судових витрат 65,19 грн., а всього стягнути 2162,08 грн. (дві тисячі сто шістдесят дві гривні вісім копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий О.А.Самсонова

10.07.2018