Справа № 428/4936/17
Провадження № 22ц/782/382/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2018 року, липня місяця, 11-го дня, Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Гаврилюка В.К., Луганської В.М., за участю секретаря: Єгорової О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 березня 2018 року у цивільній справі (№ 428/4936/17 суддя І інстанції Юзефович І.О.) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері, -

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання. Просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до смерті ОСОБА_1 В уточненій позовній заяві ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на її лікування у розмірі 3417грн., на обгрунтування заявлених вимог зокрема зазначала що відповідачка є її повнолітньою донькою. ОСОБА_1 виповнилось 59 років, за станом здоров'я вона не має можливості працювати, не має інших джерел до існування окрім мінімальної пенсії, яку практично всю витрачає на оплату комунальних послуг та ліки. Сума, яка залишається у неї на проживання є меншою ніж прожитковий мінімум і зазначених грошових коштів позивачу ОСОБА_1 ледь вистачає на харчування, забезпечити себе побутовими предметами першої необхідності позивач ОСОБА_1 не може. Позивач ОСОБА_1 є самотньою жінкою, грошової допомоги від будь-яких інших осіб не отримує, мешкає одна. Син позивача ОСОБА_1 з 2015р. оголошений у розшук, їй невідомо його місце знаходження, матеріально він їй не допомагає. Останні роки позивач ОСОБА_1 тяжко хворіє, а тому потребує ліків. Відповідач ОСОБА_2, працюючи та маючи можливість допомагати матеріально своїй матері, добровільно не надає грошової допомоги позивачу ОСОБА_1, дітей та будь-яких інших утриманців не має. Позов було прийнято до розгляду і рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 березня 2018 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 було відмовлено.

ОСОБА_1 не погодилась із вказаним рішенням суду першої інстанції та надала на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на припущені судом порушення норм матеріального та процесуального права - просила скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 березня 2018 року, та ухвалити по справі нове рішення яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. Також надішла апеляційна скарга і від її представника. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначила, що вона батьківських прав не позбавлялась та не ухилялась від виховання доньки, є самотньою жінкою похилого віку, чоловіка чи іншої близької людини, яка може допомагати та підтримувати її матеріально не має. Останні роки тяжко хворіє та перебуває на обліку в КУ Сєвєродонецька багатопрофільна лікарня з діагнозом : «Очагова склеродермія», «Гіпертонічна хвороба 2 ступеню», «Гастродуоденіт, хронічний холецесто - панкреатит», у зв'язку з чим доводиться купувати багато ліків, тому її матеріальне становище є вкрай нужденним. Відповідач, як їй відомо працює у кінно - спортивному клубі «Фаворіт». Добровільно ніякої допомоги не надає. У відповідачки дітей та ніяких утриманців не має, аліментів нікому не платить, і в неї є фізична можливість надавати позивачу матеріальну допомогу. У апеляційній скарзі представник позивачки зазначив про те, що суд не врахував довідку про розмір пенсії, довідки та епікризи з лікувальних закладів та установ, чекі та накладні. У судовому засіданні апеляційного суду апелянт вимоги за скаргами підтримала, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач у судовому засідання проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідача, пояснення скаржника та відповідачки, дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг та заперечень проти них, судова колегія приходить до наступних висновків.

Статтею ст. 367 ЦПК України є передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Статтями 263, 264 ЦПК України є визначеним про те, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 2 ст. 78 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 12, 81 ЦПК України є визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 отримує пенсію за віком у розмірі 1373грн. на місяць, що є прожитковим мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановленим чинним законодавством України, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесення нею витрат на лікування. Зробив висновки про те, що надані на підтвердження позовних вимог товарні чеки на придбання ліків не підтверджують факту необхідності придбання ліків ОСОБА_1 для лікування її захворювань щомісяця, не врахував показання відповідача ОСОБА_2 та свідків про те, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала батьківських обов'язків, адже ОСОБА_1 не позбавлена батьківських прав.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, адже до них суд дійшов із належним дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують - судом було вірно встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером, не працює - при цьому отримує пенсію за віком у розмірі 1373грн. на місяць, тобто саме у тому розмірі, що є визначений як прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Згідно із Законом України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості - формується він після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг із розрахунку задоволення мінімальної потреби громадян у житлі, організації побуту, користуванні транспортом, закладами культури, у підтриманні зв'язку з навколишнім середовищем; задоволення потреби громадян у користуванні закладами освіти, охорони здоров'я; визначення житлово-комунальних послуг (по водопостачанню, теплопостачанню, газопостачанню, електропостачанню, водовідведенню, утриманню та експлуатації житла та прибудинкових територій, сміттєзбиранню, утриманню ліфтів) виходячи із соціальної норми житла та нормативів споживання зазначених послуг. Отже, при визначенні прожиткового мінімуму враховується і мінімальна вартість для задоволення потреби громадян у користуванні закладами охорони здоров'я, житлово-комунальними послугами. З наданих позивачкою чеків вбачається що сума сплати житлово-комунальних послуг обумовлена наявністю заборгованості через тривалу їх несплату.

Частиною 1 статті 202 СК України встановлено, що повнолітня дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін (ч. 1 ст. 205 СК України). Як роз'яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. Питання щодо обов'язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання регламентовані главою 17 ст.ст. 202-206 СК України.

Необхідність стягнення аліментів на утримання у розмірі ? частини всіх видів доходу щомісячно; додаткових витрат на лікування у розмірі 3417 грн. позивач обґрунтовує тим, що вона є пенсіонером, непрацездатна, перебуває у скрутному матеріальному становищі та має незадовільний стан здоров'я. Усі свої кошти витрачає на утримання квартири та придбання ліків.

Частиною третьою статті 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Звертаючись до суду з позовом позивачка посилалася на те, що вона є непрацездатною, отримує пенсію в розмірі 1 363,07 грн на місяць, більшу частину коштів витрачає на сплату комунальних послуг, лікування, та на інші потреби, необхідні для забезпечення життєдіяльності. Отриманих нею коштів не вистачає, тому вона потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має можливість надавати. Водночас, доказів, які б містили дані з приводу щомісячної вартості лікування, загального обсягу щомісячних витрат на забезпечення проживання, на утримання квартири та сплати комунальних послуг, та давали підстави для висновку про потребу відповідача в постійній матеріальній допомозі, позивачкою надано не було, що вказує на недоведеність позовних вимог. Вимога про сплату додаткових витрат, що були понесені на лікування у розмірі 3417грн. задоволенню не підлягає теж, адже відповідачка не страждає на тяжку хворобу, не є особою з інвалідністю, тод і як положеннями ст. 206 СК передбачено, що лише «у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов'язаних з лікуванням та доглядом за ними». Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно зі ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Судом першої інстанції було вірно встановлено відсутність доказів на підтвердження наявності у позивача потреби на цей час у матеріальній допомозі, вірно застосовано положення ст. ст. 202, 205 СК України, на підставі наданих сторонами доказів, яким дав оцінку у їх сукупності та прийшов до вірного висновку про недоведеність позовних вимог. Доводи апеляції висновків суду першої інстанції не спростовує, наявність утримань з пенсії обумовлена боргом за житлово-комунальними послугами, наявні у матеріалах справи довідки та епікризи з лікувальних закладів та установ, чеки та накладні для придбання ліків не доводять потреби позивачки саме у постійній матеріальній допомозі, позивачкою надано не було доказів про існування медичних призначень, що обумовлюють необхідність щомісячних чи інших регулярних витрат на проходження певних медичних процедур чи регулярне придбання певних медикаментів. Виходячи із наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду про відсутність у матеріалах справи даних, які б свідчили про наявність підстав для задоволення позову. За таких обставин та з огляду на наведене вище колегія суддів приходить до висновків про те, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновків про наявність підстав для відхилення заявлених позовних вимог, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, при оцінці доказів не допустив таких порушень норм процесуального права, що давали б підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, вірно застосував положення матеріального права щодо виниклих правовідносин.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Апеляційний суд, у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 липня 2018 року.

Головуючий

Судді: