Справа № 128/3274/17
Провадження № 22-ц/801/27/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О.І.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 рокуСправа № 128/3274/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Рибчинського В.П., Оніщука В.В.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В.О., представника скаржниці, по-зивачки ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Він-ниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_5

про визнання забудовником 1/2 частини нерухомого майна,

за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_3, її представника адвоката ОСОБА_4 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 червня 2018 року, ухвалене у приміщенні суду в м. Вінниці за головування судді Бондаренко О.І.,

В С Т А Н О В И В:

08 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернулася у Вінницький районний суд Він-ницької області з позовом до ОСОБА_5 про визнання забудовником 1/2 частини нерухомого майна ( а. с. 1 ). Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Він-ницького районного суду Вінницької області від 23 червня 2014 року у справі № 128/77/14-ц встановлена готовність до експлуатації житлового будинку «А», цоколь-ного поверху «п/А», тераси «а», сараїв «п/а» та «В», гаража «Б», убиральні «Г» по АДРЕСА_1. Забудовниками цього майна визнане колишнє подружжя - сторони у справі. Од-нак, не звертаючи уваги на дане судове рішення, у державній реєстрації права власно-сті ОСОБА_3 на це майно Реєстраційною службою Вінницького районного управ-ління юстиції у Вінницькій області відмовлено у зв'язку з відсутністю документа про прийняття об'єктів до експлуатації та письмової згоди іншого співвласника щодо роз-поділу часток у спільній власності на новозбудовані об'єкти. Оскільки ОСОБА_3 не може зареєструвати у державному реєстрі своє право власності на частку майна, вона просила суд визнати її забудовником 1/2 частини житлового будинку, іншого за-значеного у позовній заяві нерухомого майна по АДРЕСА_1.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23 червня 2018 ро-ку у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено ( а. с. 66-70 ).

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, позивачка ОСОБА_7, її представник адвокат ОСОБА_4 оскаржують його в апеляційному по-рядку, просять дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позо-ву. Скаржники посилаються на ухвалення судом рішення на підставі помилкового висновку з приводу предмета спору ( а. с. 76 ).

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач та його представник не скористалися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу представників обох сторін у справі, дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного су-дового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляцій-ного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга є обгрунтованою, справедливою, такою, що підлягає задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на за-садах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухва-лене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесу-ального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясо-ваних обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, воно суперечить фактичним обставинам справи, не об'єктивне, і, врешті, не справед-ливе.

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановле-ні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено за-коном.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23 червня 2014 ро-ку визнано частково недійсною у частині забудовника ОСОБА_8 декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області 24 вересня 2012 року за № ВН3, згідно якої житловий будинок «А», цокольний по-верх «п/А», тераса «а», сараї «п/а» та «В», гараж «Б», убиральня «Г» по АДРЕСА_1 закін-чені та готові до експлуатації. Справжніми забудовниками цього нерухомого майна у декларації про готовність об'єкта до експлуатації визнане подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_5. Визнане незаконним і скасоване рі-шення виконавчого комітету Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 27 вересня 2012 року № 142, яким було вирішено оформити право власності на житловий будинок, господарські будівлі і споруди по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_8. Визнане недійсним свідоцтво про право влас-ності на вказане нерухоме майно, видане ОСОБА_8 на підставі рішення виконкому Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінниць-кої області від 27 вересня 2012 року № 142. Скасована державна реєстрація права власності ОСОБА_8 на житловий будинок з господарськими будівлями та спо-рудами по АДРЕСА_1. Визнане протиправним і скасоване рішення 16 сесії 6 скликання Лу-ка-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 22 черв-ня 2012 року, яким ОСОБА_8 надавався дозвіл на виготовлення технічної доку-ментації з передачі у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для бу-дівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель, що були у користуванні, і яка розташована на території Лука-Мелеш-ківської сільської ради Вінницького району Вінницької області в межах населеного пункту АДРЕСА_1, яким ОСОБА_8 рекомендувалося замовити відповідній землевпо-рядній проектній організації розробку документації, вказаної у пункті першому цього рішення. Це судове рішення набрало законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 03 жовтня 2014 року, залишене без змін у результаті перевірки на предмет законності й обгрунтованості судом касаційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що згідно рішень Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтранс-авто-Холдинг» проти України», а також від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно від 19 лютого 2016 року № 28338022 ( а. с. 8 ) позивачці відмовлено у державній реєстрації права влас-ності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 у зв'яз-ку з відсутністю документа, який засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого бу-дівництвом об'єкта, та письмової згоди співвласника про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна ( у разі, коли державна реєс-трація проводиться щодо майна, яке перебуває у спільній частковій власності ).

Відповідач ОСОБА_5 категорично відмовляється узгодити з колишньою дру-жиною частки кожного з них у спірному майні.

Відмовляючи 23 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3, суд пер-шої інстанції вказав, що позивачка правовою підставою свого звернення в суд визна-чила статті 368, 372 ЦК України, статтю 70 СК України, які регулюють право спільної сумісної власності, поділ майна саме такої форми власності та поділ майна спільної сумісної власності подружжя. Керуючись нормами статей 60, 70 СК України, 319, 368 ЦК України, суд наголосив, що визначені ОСОБА_3 правові підстави звернення в суд стосуються уже зареєстрованого майна, власник якого в силу статті 319 ЦК Укра-їни користується, володіє, розпоряджається ним на власний розсуд. Зі змісту оскаржу-ваного рішення суду слідує, що позивачка всупереч нормам матеріального права фак-тично просить здійснити поділ нерухомого майна, право власності на яке не зареєс-троване у визначеному законом порядку за сторонами у справі. У підтвердження та-кого висновку суд посилається на положення Постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будів-ництвом об'єктів», якою заборонено використання за призначенням закінчених бу-дівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, він не узгоджуєть-ся з рішенням цього ж суду від 23 червня 2014 року, яке набрало законної сили, у справі № 128/77/14-ц, резолютивна частина якого викладена вище.

Відповідно до положень вказаної Постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації або ви-дачі сертифіката. Зареєстрована декларація або сетифікат є підставою, крім іншого, для оформлення права власності на нього.

З рішення Вінницького районного суду Вінницької області від від 23 червня 2014 року у справі № 128/77/14-ц убачається, що декларація про готовність до експлуатації майна, що є предметом спору у даній цивільній справі, зареєстрована Інспекцією дер-жавного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області 24 вересня 2012 року за № ВН3. Ця декларація визнана недійсною лише в частині забудов-ника ОСОБА_8, а сторони у справі ( колишнє подружжя ) рішенням суду визна-ні справжніми забудовниками спірного майна.

Як встановлено судом та доводиться позицією відповідача ОСОБА_5 у цій справі, позивачка без погодження з останнім не може визначити та належно зареєс-трувати своє право власності на частину зведеного, закінченого та готового до екс-плуатації житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

Оскаржуючи судове рішення, ОСОБА_3, її представник адвокат ОСОБА_4 наголошують, що ними обраний вірний спосіб захисту порушеного цивільного права та майнового інтересу позивачки, іншого шляху для його захисту у неї немає. Оскіль-ки забудовниками спірної нерухомості згідно судового рішення, яке набрало законної сили, є лише дві особи, колишнє подружжя Данилич - сторони у цій справі, то до ор-гану державного архітектурно-будівельного контролю повинні бути подані дві заяви забудовників або одна з двома підписами. Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будів-ництвом об'єктів» чітко визначений порядок внесення змін у зареєстровану в уста-новленому порядку декларацію щодо певного об'єкта нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_3 не має реальної можливості вирішити власне майнове питання в існуючому правовому полі.

Статтею 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, яке об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дру-жини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним дого-вором.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до норм частини першої статті 9 Конституції України ратифі-кована Законом від 07 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7, 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановле-но, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має пра-во на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у своїй практиці ( рішення від 09 жовтня 1979 року у справі Єйрі ( пункт 24 ), рішення від 13 травня 1980 року у справі Артіко проти Італії ( пункт 35 ), рішення від 30 травня 2013 року у справі Наталія Михайленко проти України ( пункт 32 ) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність обставин, підстав та доказів для судового правового захисту порушеного права позивачки у справі.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та ви-мог апеляційної скарги.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за ре-зультатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішен-ня повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухва-лення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування судом обставини, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невід-повідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матері-ального права.

З огляду на вищенаведене, враховуючи помилковість оскаржуваного рішення су-ду першої інстанції від 23 червня 2018 року про відмову у задоволенні позовних ви-мог ОСОБА_3, на задоволення апеляційної скарги останньої та її адвоката колегія суддів дійшла висновку про необхідність його скасування та ухвалення нового судо-вого рішення про задоволення позову.

Відповідно з нормами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сто-рони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розподіл інших судових вит-рат, пов'язаних з розглядом справи, визначений частиною другою вказаної статті ЦПК України, а частиною тринадцятою встановлено, що якщо суд апеляційної чи ка-саційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухва-лює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК Украї-ни, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_3, її представника ад-воката ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 червня 2018 року скасувати.

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, за-реєстровану та проживаючу в АДРЕСА_2, забудовником 1/2 частини житлового будинку «А», цо-кольного поверху «п/А», тераси «а», сараю «п/а», гаража «Б», сараю «В», убиральні «Г» по АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_3, на ко-ристь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстро-ваної та проживаючої в АДРЕСА_2, 640,00 гривень ( шістсот сорок гривень 00 коп. ) судового збору, сплаченого при поданні в суд першої інстанції позовної заяви, 960,00 гривень ( дев'-ятсот шістдесят гривень 00 коп. ) судового збору з оплати апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складений 30 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач: Т.О. Денишенко

Судді: В.П. Рибчинський

В.В. Оніщук