Номер провадження 2/754/1315/18
РІШЕННЯ

іменем України

09 липня 2018 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Клочко І.В.,

за участю

секретаря судового засідання Шевчук М.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю, -

в с т а н о в и в :

До суду звернулася ОСОБА_1 (далі позивач) з вимогами до ОСОБА_2 (далі відповідач) про визначення порядку користування житловим приміщенням, а саме АДРЕСА_1 (далі спірна квартира), виділивши їй в користування другу та третю житлові кімнати, площею 29, 6 кв.м. з лоджією 2,2 кв.м., а відповідачу першу житлову кімнату, площею 10, 4 кв.м. та кладову площею 1, 1 кв.м., в загальному користуванні залишити кухню, ванну кімнату, вбиральню та коридор.

Свої вимоги мотивує тим, що спірна квартира належить сторонам по справі на праві власності: позивачу - 2/3 частини квартири, відповідачу - 1/3 частина. Квартира складається з трьох кімнат: 10, 4 кв.м. (ізольована), 17, 2 кв.м. (прохідна), 12, 4 кв.м. (ізольована). Сторони не можуть дійти домовленості в користуванні квартирою, заважаючи та чинячи перешкоди один одному.

Зазначає, що запропонований нею порядок користування спірною квартирою найбільш відповідає часткам сторін в праві власності на квартиру і є найприйнятнішим.

Ухвалою суду від 23.08.2017 року відкрито провадження у справі.

04.12.2017 р. до суду від представника відповідача ОСОБА_3 надійшли заперечення, у відповідності до яких вимоги позову не визнає, посилаючись на те, що спірна квартира належала покійному чоловіку відповідача ОСОБА_4, після смерті якого позивач почала проживати в ній. Між сторонами склався порядок користування квартирою, а саме: позивач займає кімнати площею 10, 4 кв.м. та 17, 2 кв.м., відповідач проживає в кімнаті площею 12, 4 кв.м. Запропонований позивачем порядок користування квартирою не відповідає ідеальним часткам сторін у праві власності та буде порушувати права відповідача.

31.05.2018 р. ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладені в ньому обставини.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на викладене в поданих до суду запереченнях.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, судом встановлено наступне.

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу від 01.02.2013 р., позивачу на праві власноті належить 2/3 частини АДРЕСА_1.

Відповідачу на праві власності належить 1/3 частина АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину.

Як вбачається з технічного паспорту на спірну квартиру, загальною площею 58, 4 кв.м., жилою площею 40 кв.м., вона складається з трьох кімнат: 10, 4 кв.м. (ізольована), 17, 2 кв.м. (прохідна), 12, 4 кв.м. (ізольована), кухні площею 6 кв.м., ванної кімнати - 2, 2 кв.м., вбиральні 1.1 кв. м., коридору 5, 8 кв.м., кладової 1.1 кв.м. та лоджії 2.2 кв. м.

Встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, у зв'язку з неможливістю їх дійти домовленості щодо порядку користування спірною квартирою.

Відповідно до п. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Неприпустимість порушення права особи на житло була констатована Європейським судом з прав людини від 16 травня 2013 року в справі "Максименко та Герасименко проти України" за заявою № 49317/07.

Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

На підставі ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Як зазначено в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 (із змінами і доповненнями) "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку.

У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

Відповідно до п. 7 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на нього може бути виділено відокремлену його частину, яка відповідає розміру їхніх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-12цс13 виходячи з аналізу ст. 358 ЦК України слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток в праві власності на будинок.

Враховуючи технічні характеристики квартири, вбачається, що ідеальна частка позивача в співвідношення з її часткою у праві власності на квартиру складає 26, 67 кв.м., відповідача - 13, 33 кв.м.

При цьому, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами склався наступний порядок користування квартирою: позивач займає кімнати площею 10, 4 кв.м. та 17, 2 кв.м., відповідач проживає в кімнаті площею 12, 4 кв.м.

Вбачається, що вказаний порядок користування АДРЕСА_1, який найбільш відповідає їх ідеальним часткам в ній.

Позивач ОСОБА_1 просить суд виділити їй житлові кімнати площею 17, 2 кв.м. (прохідна) та 12, 4 кв.м., та лоджію площею 2, 2 кв.м., що загалом складає 31, 8 кв.м. та більш ніж на 5 кв.м. перевищує її ідеальну частку в квартирі, при цьому відповідачу ОСОБА_2 позивач просить виділити житлову кімнату площею 10, 4 кв.м., що на 3 кв.м. менше від ідеальної частки останньої в квартирі.

Враховуючи, що частка житлової площі спірної квартири відповідача складає 13,33 кв.м., суд приходить до висновку, що виділення ОСОБА_2 житлової кімнати площею 10, 4 кв.м. є порушенням прав останньої та звужування її прав на користування своєю власністю.

При цьому, встановлений між сторонами порядок користування квартирою, який існує на момент винесення рішення суду, найбільш відповідає часткам кожної з сторін, та не порушує права власників квартири.

Враховуючи вищевикладене, підстав для встановлення порядку користування квартирою у спосіб, визначений позивачем, є недоцільним та неможливим, оскільки в такому разі порушується принцип пропорційності користування сторонами своїми частками у праві спільної часткової власності на квартиру, відповідачу виділяється кімната меншої площі в загальному користуванні, а також принцип залишення у загальному користуванні нежитлових приміщень, таких як лоджія.

На підставі вказаного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 321, 358, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст.1-18, 76, 77-81, 95, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю - повністю.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 19.07.2018 року.

Суддя