Номер провадження: 22-ц/785/4879/18
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Ковязіної А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів на додаткові витрати дитини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2017 року (суддя Домусчі Л.В.),

встановив:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на статті 180, 185, 198, 199, 201 СК України, просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, грошові кошти в розмірі 28 475 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що 13 серпня 1988 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, в якому сторони перебувають до теперішнього часу, проживають у спільній квартирі, проте з липня 2014 року припинили спільне ведення господарства.

У даний час ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про розірвання шлюбу (справа №522/14180/17).

Від спільного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з 29 червня 2017 року є повнолітнім.

З вересня 2016 року син навчається на денній формі навчання в Одеській державній академії харчових технологій, договір на навчання був укладений на період з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року.

З липня 2014 року відповідач дитину не утримує, від виконання своїх батьківських обов'язків ухиляється. Усі витрати на утримання сина, пов'язанні з його навчанням у ВУЗі, ОСОБА_2 здійснює за власні кошти.

За перші два роки навчання позивачка сплатила кошти на суму 9960 грн. та 13260 грн. Компенсацію половини даних витрат відповідач позивачу не здійснював. У майбутньому за навчання сину вона має сплатити кошти у сумі 28 960 грн. (15700 грн. за 3 курс навчання та 13 260 грн. за 4 курс навчання).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів на додаткові витрати дитини відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції керувався ст. ст. 185, 198, 199, 201 СК України та прийшов до висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту.

Зазначене заочне рішення суду частково оскаржує в апеляційному порядку позивач ОСОБА_2 через представника ОСОБА_4

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову, стягнувши з відповідача додаткові витрати на утримання дитини в сумі 4980 грн. та стягнути судові витрати. Основними доводами апеляційної скарги є та обставина, що на період сплати позивачем коштів за навчання ОСОБА_5, а саме 08.08.2016 року останній ще не був повнолітнім (а.с.10).

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 247 та ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що сторони від спільного шлюбу мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На розгляді в Приморському районному судді м. Одеси перебуває справа №522/14180/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

На час подання позову дитина сторін вже повнолітня та навчається на денній формі навчання в вищому навчальному закладі Одеській національній академії харчових технологій (ОНАХТ) згідно договору №115 про надання освітніх послуг між Одеською національною академією харчових технологій та фізичною (юридичною) особою від 11.08.2016 року.

Відповідно до п. 9 Договору, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 56 950 грн., з яких за 1 курс - 9960 грн., 2 курс - 13260 грн.; 3 курс - 15700 грн., 4 курс - 18030 грн.

Згідно з квитанцією №17412624 від 08.08.2016 року позивач сплатила за навчання сина кошти на суму 9960 грн., згідно квитанції №25542157 від 22.07.2017 року за 2-й курс навчання сина кошти на суму 13 260 грн. також були сплачені ОСОБА_2

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання сина, а саме половину суми від загальної вартості навчання сина у розмірі 28 475 грн. (56 950 грн. : 2 = 28 475 грн.)

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Оскільки син сторін на час спірних правовідносин досяг повноліття, мав повних 18 років, відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстави для застосування ст. 185 СК України відсутні, оскільки дана норма підлягає застосуванню щодо дитини, тобто мало- та неповнолітньої особи (до 18 років).

Дитиною є особа яка не досягла 18 років (ч. 1 ст. 6 СК України).

Фізична особа, яка досягла 18 років, - є повнолітньою особою.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 СК України).

Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Проте, норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, з урахуванням викладеного та виходячи зі встановлених судом обставин, підстави для задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на утримання повнолітнього сина відсутні.

Доказів, які б спростовували встановлені обставини, апелянтом до суду апеляційної інстанції не надані.

Одночасно, докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що на період сплати позивачем коштів за навчання ОСОБА_5, а саме 08.08.2016 року останній ще не був повнолітнім, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення, оскільки на час подання позову ОСОБА_5 вже був повнолітньою особою, тому позивачем обрано невірний спосіб захисту.

Посилання апеляційної скарги щодо стягнення з відповідача судових витрат є необґрунтованими, оскільки позивачем судовий збір не сплачувався, доказів інших судових витрат матеріали справи не містять.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовуОСОБА_2 Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Судом першої інстанції на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 05 грудня 2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець