Провадження №2/219/3701/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Дубовик Р.Є., розглянувши матеріали позовної заяви акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

До Артемівського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором б/н від 01.03.2013 року, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк».

Позивач зазначає, що 30 січня 2017 року відповідачем припинена господарська діяльність, про що внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, посилаючись на позицію Верховного суду України у справі №6-125цс13 від 04.12.2013 року.

З матеріалів справи вбачається, заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, підписана фізичною-особою підприємцем ОСОБА_1 01.03.2013 року та разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складають договір банківського обслуговування.

Як вбачається зі змісту цих Умов, вони поширюються на корпоративних клієнтів банку і регулюють умови та порядок встановлення кредитного ліміту на поточних рахунках таких клієнтів.

Аналіз укладеного договору дозволяє зробити висновок, що він має господарський характер, оскільки укладений між банком та особою-підприємцем, згідно наданої виписки з рахунку за період з 03.06.2013 року по 27.06.2013 року (а.с. 25) міститься призначення платежів «закупівля товару».

Отже, аналіз укладеного договору, на підставі якого виникли спірні правовідносини, свідчить про те, що він укладений банком з фізичною особою підприємцем, який здійснював підприємницьку діяльність, купував товар, отримував кредитні кошти на його закупівлю тощо.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до ч. ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у постанові № 3 від 01.03.2013 року п. 3 суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

05 червня 2018 року у постанові Верховного суду України по справі № 338/180/17 (провадження № 14-144 цс 18) Велика палата Верховного суду зробила наступні висновки про правильне застосування норм права (далі Постанова).

Згідно п. 67 Постанови фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (частина восьма статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, господарський суд припиняв провадження у справі, якщо припинено діяльність суб'єкта господарювання, який був однією зі сторін у справі (п. 68 Постанови).

У разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов'язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою (п. 70 Постанови).

Згідно п. 71 Постанови фізична особа, яка мала статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов'язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин. У разі припинення провадження у господарській справі на підставі пункту 6 частини першої ст. 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, мали розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Згідно п. 73 Постанови, відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої ст. 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб'єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов'язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

З поданої позовної заяви вбачається, що спір стосується правовідносин, які виникли між юридичною особою та фізичною особою-підприємцем, предметом укладеного договору є банківське обслуговування саме фізичної особи-підприємця, кредит надавався фізичній особі-підприємцю, отже, враховуючи норми чинного процесуального законодавства та правові висновки Верховного суду від 05 червня 2018 року по справі № 338/180/17, даний позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Отже, суд доходить висновку, що позовні вимоги відносяться до компетенції господарських судів України та відповідно до ст. 19 ЦПК України не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 186, 260 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом п'ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р.Є. Дубовик