Ухвала

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 442/4611/16-ц

провадження № 61-32508св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2017 року у складі судді Коваля Р. Г. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2017 року у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про виселення без надання іншого жилого приміщення.

Позовна заява мотивована тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 2016 року на праві власності належить садовий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0, 0922 га у цьому товаристві. У зазначеному будинку без будь-якої правової підстави проживає відповідач, яка в добровільному порядку виселитися відмовляється, чим чинить йому перешкоди у користуванні власністю.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2017 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_5 із садового будинку АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач без достатніх правових підстав проживає у спірному будинку, чим порушує права позивача, як власника спірного майна володіти, розпоряджатися та користуватися вказаною нерухомістю.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_4 та захист його прав власника шляхом виселення відповідача із належного позивачеві садового будинку.

17 липня 2017 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не було досліджено доказів, які свідчать про фактичний статус відповідача як одинокої матері, проживаючої з двома неповнолітніми дітьми, та не з'ясовано за які грошові кошти було придбано спірний жилий будинок і з якою метою позивач отримувала кошти від іпотекодержателя.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

30 травня 2018 року матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відзиву (заперечень) на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов наступних висновків.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про

відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 753/12729/15-ц за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, який діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_9, третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом виселення і вселення.

Постановляючи цю ухвалу, Верховний Суд у справі, яку передано на розгляд до Великої Палати, виходив з того, що до спірних правовідносин у цій справі підлягає застосуванню положення статті 391 ЦК України, яка передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а порушене право власника - захисту шляхом виселення колишнього власника та членів його сім'ї

Водночас при застосуванні правових висновків, викладених Верховним Судом України у постановах: від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 та від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16 у аналогічних справах порушується справедливий баланс інтересів сторін у справі, оскільки новий власник несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden), який полягає у тому, що він не може в повній мірі використовувати свою власність, через ускладнену процедуру виселення з іпотечного майна колишнього власника квартири, придбаного не за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житла.

При цьому однакове застосування закону забезпечує загальнообов'язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдине застосування законів поліпшує громадське прийняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Вбачається, що оскаржувані судові рішення у цій справі та оскаржувані рішення, які передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

За змістом пункту десятого частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 753/12729/15-ц.

Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 442/4611/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виселення без надання іншого жилого приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2017 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 753/12729/15-ц.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
С. О. Погрібний
Г. І. Усик