Справа № 731/79/18 Провадження № 22-ц/795/803/2018 Головуючий у I інстанції - Моцьор О. В. Доповідач - Губар В. С.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.

із секретарем судового засідання - Шапко В.М.

Позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 16 квітня 2018 ороку у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

місце ухвалення судового рішення - смт. Варва Чернігівської області

дата складання повного тексту судового рішення - 16 квітня 2018 року

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № CNXRRX09860007 від 14 серпня 2008 року у розмірі 13146,15 грн. станом на 21.12.2017 року, яка складається з пені за несвоєчасність виконання зобов'язань в договорі - 12043,95 грн., штрафу (фіксованої частини) - 500 грн. та штрафу (процентна складова) - 602,20 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до укладеного договору № CNXRRX09860007 від 14 серпня 2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2932,51 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач вказує, що надав відповідачу кредит 2932 грн. 51 коп. - у розмірі, встановленому договором, проте ОСОБА_2 у порушення умов договору та усупереч вимогам ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України нараховану банком пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та штрафи своєчасно не сплатив, у зв'язку з чим станом на 21.12.2017 року утворилась заборгованість у сумі 13146,15 грн.

Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 16 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнути з боржника заборгованість по пені та штрафи за невиконання кредитних зобов'язань.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо пропуску строку позовної давності та, посилаючись на ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, зазначає, що рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05.10.2011 року та рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 28.04.2015 року із ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором і зазначені рішення відповідачем не оскаржувались.

Апелянт посилається, що у період з 20.08.2012 року по 15.01.2016 року на виконання вищезазначених судових рішень відповідачем були здійснені проплати, а тому вважає, що строк позовної давності перервано 15.01.2016 року, а позовна заява подана - 25.02.2018 року, тобто в межах позовної давності.

Посилаючись на положення ст..ст. 509, 1054, 1048, 526, 612, 610, 261 ЦК України, апелянт наголошує, що умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, відтак право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а отже і початок перебігу строку позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Зазначені положення викладені у правовій позиції Верховного Суду України у постановах від 19.03.2014 року по справі № 6-14цс14, від 12.11.2014 року у справі № 6-167цс14, від 29.10.2014 року у справі № 6-169цс14.

На думку апелянта, у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов'язання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно, а позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу, а оскільки наявна заборгованість, то відповідач повинен щомісячно сплачувати платежі до погашення заборгованості в повному обсязі.

Відзив у встановлений судом строк ОСОБА_2 не подавався.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції за приписами ч.1 ст.368 ЦПК України в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що оскільки додані до позовної заяви Умови надання кредиту фізичним особам («Рострочка») («СТАНДАРТ»), пунктом 5.5. яких передбачений 5-річний строк позовної давності, не містять підпису відповідача ОСОБА_2 і прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, з огляду на таке.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що на підставі заяви позичальника (кредитного договору) № CNXRRX09860007 від 14 серпня 2008 року ОСОБА_2 отримав строковий кредит у сумі 2 932,52 грн. на строк 24 місяці з 14 серпня 2008 року по 14 серпня 2010 року для придбання товару.

Згідно з п. 5.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Рострочка») («СТАНДАРТ») у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 1,25 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. При цьому відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені Банком не нараховується.

Відповідно до п. 5.3. Умов при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Згідно п. 5.4.Умов нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.п. 5.1., 5.2., 5.3. здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно бути виконано Позичальником.

Пунктом 5.5. Умов передбачено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, за договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 жовтня 2011 року у цивільній справі № 2-989/2011 з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором № CNXRRX09860007 від 14 серпня 2008 року у сумі 4680,10 грн. (а.с. 40-42).

Як убачається з матеріалів справи, 08 квітня 2013 року винесена постанова державної виконавчої служби Варвинського районного управлння юстиції про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/989, виданого 08 листопада 2011 року Чернігівським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 4680,10 грн. заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з повним фактичним виконанням (а.с. 43).

Зазначені обставини позивачем не спростовані і не заперечувались.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2015 року у цивільній справі № 731/9/15-ц з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № CNXRRX09860007 від 14 серпня 2008 року у розмірі 4773,87 грн., яка повністю складається з пені (а.с. 44).

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Варвинського районного управління юстиції від 01 лютого 2016 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №731/9/15-ц, виданого 26 травня 2015 року Варвинським районним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 4773,87 грн. заборгованості за кредитним договором у зв'язку з тим, що борг стягнуто у повному обсязі (а.с. 45).

Постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ПАТ КБ «ПриватБанк» не оскаржувало, будь-яких претензій боржникові з приводу виконання судових рішень позивачем не пред»явлено і ці обставини в апеляційному суді позивачем не спростовані і не заперечувались.

Звертаючись у лютому 2018 р. до суду з позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнуто з ОСОБА_2 12043,95 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за цим же кредитним договором, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 602,20 грн. штрафу (процентна складов) за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с. 6-8), убачається, що відповідач ОСОБА_2 повністю погасив поточну заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) 16 серпня 2010 року, прострочену заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) - 20 серпня 2012 року, заборгованість за процентами - 14 вересня 2012 року; а 21 вересня 2012 року відбулося останнє нарахування пені в сумі 7,00 грн.

За приписами ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 виконані в повному обсязі, що підтверджується постановами про закінчення виконавчого провадження від 08 квітня 2013 року та від 01 лютого 2016 року. Зазначені обставини у суді першої інстанції та в апеляційному суді не спростовані ніякими належними і допустимими доказами.

Зважаючи на сукупність обставин цієї конкретної справи, Апеляційний суд враховує, що у разі порушення ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором, банк перед тим, як звертатися до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості, мав направити на адресу боржника повідомлення з вимогою та відповідним розрахунгком та виконати вимоги п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (вимагати повернення кредиту після спливу 30 календарних днів з дня отримання боржником повідомлення банку з відповідною вимогою).

Однак, належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем зазначеного повідомлення представник позивача у судовому засіданні суду не надав, в матеріалах справи відсутні будь-які повідомлення, листи ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу ОСОБА_2 з повідомленням про наявність у боржника заборгованості та вимогою дострокового повернення усієї суми кредиту.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано суду першої інстанції та не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів того, за який період та за які конкретні невиконані зобов'язання за кредитним договором нарахована пеня в сумі 12043,95 грн.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Окрім того, позивачемсуду не доведено, за які банківські послуги підлягає стягненню комісія та не доведено, чи надавались відповідачеві такі послуги. Прозорий і конкретний розрахунок розміру пені як такої у матеріалах справи також відсутній і апеляційному суду не представлений, а відтак, підстави для стягнення з позивача заборгованості по пені та комісії у розмірі 3340 грн. - відсутні.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до приписів ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Вказане відповідає правовій позиції, що висловлена Верховним Судом України 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором вже стягнута з ОСОБА_2 рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2015 року, яке відповідачем виконано в повному обсязі.

Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими апелянт обґрунтовував доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи положення ст..ст. 258, 253, 626, 638, 639 ЦК України, вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи і їм надана вірна юридична оцінка.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване та справедливе судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384,389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 16 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:Судді:

Повний текст постанови складений 10 липня 2018 року.