Справа № 159/3668/18
Провадження № 2/159/1073/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді - Восковської О.А.

за участі:

секретаря судового засідання - Канашкової О.М.

позивача - ОСОБА_1

законного представника неповнолітнього позивача - ОСОБА_2

представника позивача - адвоката ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

представника третьої особи на стороні позивача без

самостійних вимог - Гупіка М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в м.Ковелі цивільну справу за позовом неповнолітньої ОСОБА_1, законного представника неповнолітнього позивача - ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, з участю третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог - виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області в особі органу опіки та піклування, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2, як законний представник неповнолітньої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та неповнолітня ОСОБА_1 звернулись в суд з даним позовом.

Позовні вимоги мотивовані наступним. Відповідач у справі ОСОБА_4 є батьком неповнолітньої онуки позивача ОСОБА_2 - позивача ОСОБА_1 Будучи засудженим вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.03.2011 року за ст.121 ч.2 КК України до позбавлення волі строком на 9 років ОСОБА_4 відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Вказує, що відповідач, будучи в стані алкогольного сп'яніння, вчинив злочин щодо матері неповнолітньої позивача ОСОБА_1, умисно заподіявши їй тяжкі тілесні ушкодження, які потягли смерть потерпілої, яка перебувала в стані вагітності. До постановлення вироку суду відповідач тривалий час зловживав спиртними напоями, не виконував своїх обов'язків по вихованню та утриманню дочки. Знаходячись в місцях позбавлення волі відповідач телефонував позивачці ОСОБА_2, погрожував вчинити над нею фізичну розправу, з приводу чого вона зверталась до поліції з відповідними заявами, після чого дзвінки від відповідача припинились. Протягом усього часу перебування в місцях позбавлення волі ОСОБА_4 жодного разу не поцікавився життям своєї дочки, не телефонував, не листувався з нею, не намагався підтримувати з нею відносини як батько з дитиною, не надавав матеріальної допомоги на її утримання, хоча постійно працює, перебуваючи в колонії. Позивач ОСОБА_1 боїться за власне життя, оскільки відповідач ОСОБА_1 після звільнення по відбуттю покарання може намагатися примусити її з ним проживати, так як він являється її батьком, однак, як зазначає позивач, саме відповідач позбавив життя її матір, яка була вагітною. Неповнолітня позивач та її законний представник настоюють на позбавленні відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої ОСОБА_1, та вказують, що таких же висновків про доцільність позбавлення батьківських прав дійшов і орган опіки та піклування.

Ухвалою суду від 27.07.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 27.08.2018 року, яке було відкладено на 26.09.2018 року для забезпечення участі відповідача, який відбуває покарання в колонії, в судовому засіданні в режимі відео конференції.

Ухвалою суду від 26.09.2018 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд на 23.10.2018 року також в режимі відео конференції з відповідачем.

23.10.2018 року судовий розгляд було відкладено на 28.11.2018 року - у зв'язку з незабезпеченням виправним закладом - Дрогобицькою виправною колонією - участі відповідача в судовому засіданні в режимі відео конференції.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала заявлені нею позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Прохає позбавити відповідача батьківських прав щодо неї.

Позивач ОСОБА_2, як законний представник неповнолітньої позивачки ОСОБА_1 у судовому засіданні також підтримала позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та пояснила, що в 2012 році вона уже зверталась до органу опіки та піклування виконкому Ковельської міської ради для вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав щодо її малолітньої на той час онуки ОСОБА_1, та отримала висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, однак, до суду з позовом не звернулась. У подальшому відповідач неодноразово телефонував їй з колонії, погрожував розправою і вона та онучка його бояться, оскільки в наступному році він має звільнитись з колонії по відбуттю покарання. Пояснила, що відповідач позбавив життя її дочку, а матір неповнолітньої ОСОБА_1, яка була вагітна другою дитиною, зловживав тривалий час спиртними напоями, вчиняв протиправну поведінку. Відбуваючи покарання в колонії відповідач не цікавився життям та здоров'ям своєї дочки, не надавав їй жодної матеріальної допомоги. Прохає задовольнити позов.

Представник позивачів - адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала позов з підстав, що наведені у позовній заяві та прохає задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_4 відзиву на позовну заяву не подав, позов не визнав та пояснив суду наступне. Не вважає себе винним у смерті своєї дружини - матері неповнолітньої позивачки, вказує, що наведені у вироку обставини не відповідають дійсності. Пояснив, що вважає себе хорошим батьком, однак, не міг надавати матеріальну допомогу дочці, оскільки перебуває в місцях позбавлення волі. При цьому, не заперечив того, що він працевлаштований та отримує винагороду за свою працю в колонії, повністю сплатив майнову шкоду за вироком суду. Також пояснив, що з заявою до адміністрації колонії про добровільне перерахування зароблених коштів своїй неповнолітній дочці він не звертався, як не звертався і з заявами про надання йому можливості спілкування з дочкою. До дочки не телефонував та не писав їй листів. Заперечив те, що телефонував до позивача ОСОБА_2 та погрожував їй. Заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його неповнолітньої дочки ОСОБА_1 та прохає відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог - органу опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради Гупік М.І. пояснив суду про те, що дійсно ще в 2012 році до них зверталась бабуся неповнолітньої ОСОБА_1, - яка була фактично позбавлена батьківського піклування, оскільки її матір померла, а батько відбував покарання в колонії, - та прохала вирішити питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо його неповнолітньої дочки. Проведеною на той час перевіркою було встановлено факт ухилення батька дитини ОСОБА_4 - від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дочки, про що надано відповідний висновок, який був затверджений рішенням виконкому. В ході проведеної перевірки було встановлено як факт зловживання відповідачем спиртними напоями, так і факт його протиправної поведінки в сім'ї, а також те, що він не займався своєю дочкою взагалі. Влітку цього року до них повторно звернулась ОСОБА_2 з заявою про надання висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських право щодо його неповнолітньої дочки і такий висновок знову було надано органом опіки та піклування. При цьому, було направлено відповідні запити до колонії, проведено перевірку та встановлено, що і після засудження мала місце протиправна поведінка відповідача, який телефонував до бабусі своєї неповнолітньої дочки та погрожував їй. Вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої дочки ОСОБА_1

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, покази свідка, дослідивши письмові докази у справі, суд задовольняє позов з наступних підстав.

Згідно ч. 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог частин 1 і 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За пунктом 2 частини 1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 ( v0020700-08 ) від 19.12.2008 року ) роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обовязків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 14.05.2004 року відповідач є батьком неповнолітньої позивачки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с .6).

Як убачається з вироку Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.03.2011 року ОСОБА_4 був визнаний винним в умисному заподіянні своїй вагітній дружині ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило її смерть (а.с.7-9). При цьому, згідно мотивувальної частини вироку, судом було встановлено, що умисел підсудного ОСОБА_4 застосувати фізичне насильство до своєї вагітної дружини сформувався на грунті його пияцтва, безвідповідального ставлення до чужих прав та інтересів (ст.2 вироку), та встановлено, що підсудний є «хронічним алкоголіком» (ст.4 вироку).

При цьому, суд ураховує, що фізичне насильство, яке спричинило смерть потерпілої, було застосовано ОСОБА_4 по відношенню до своєї вагітної дружини, яка була матір'ю неповнолітньої позивачки у даній справі ОСОБА_1, що мало наслідком позбавлення дитини материнської любові та турботи в подальшому житті дитини.

Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 10.02.2011 року №75 малолітній ОСОБА_1 було встановлено статус дитини, позбавленої батьківського піклування та призначено опікуна - її бабусю ОСОБА_2 (а.с.10).

Судом установлено, що ще рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 12.07.2012 року №276 було затверджено висновок органу опіки та піклування від 03.07.2012 року №321-1.20 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітньої (на той час) дочки ОСОБА_1(а.с.11,27), - що підтверджує ту обставину, що починаючи вже з вказаного вище періоду часу мало місце ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню своєї неповнолітньої дочки.

Протиправність поведінки відповідача мала місце і в подальшому - під час відбування ним покарання в колонії, за що ОСОБА_7 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП (а.с.12).

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради від 04.09.2018 року №265-1.20 в ході проведеної перевірки було підтверджено доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо його неповнолітньої дочки ОСОБА_1 (а.с.40) і такий висновок було затверджено рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 13.09.2018 року №315 (а.с.37).

Той факт, що відповідач не приймає участі у вихованні дочки та не цікавиться її життям підтверджено також і письмовою інформацією з навчального закладу, де навчається дитина (а.с.38) та показами свідка ОСОБА_8, яка підтвердила суду про те, що мешкаючи постійно по сусідству з ОСОБА_2 та її онучкою ОСОБА_1, вона постійно спілкується з ними, оскільки неповнолітня ОСОБА_1 дружить на навчається з її двома дітьми, вони разом відпочивають і дитини проводить багато часу в її сім'ї. Показала, що батько дитини ні разу не зателефонував та не написав ОСОБА_1, ніколи нею не цікавився, не допомагав матеріально, а навпаки, в її присутності кілька разів телефонував до бабусі дитини та погрожував їй.

Відповідно до характеристики ОСОБА_4 від 31.08.2018 року, наданої Дрогобицькою виправною колонією №40, засуджений характеризується посередньо, дотримується правил і розпорядку та працевлаштований допоміжним робітником на ТзОВ Дрогодицький м'ясокомбінат», сплатив виплати за виконавчими листами у повному об'ємі. При цьому, адміністрацією колонії тричі ініціювалось питання про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4, у задоволенні яких тричі було відмовлено (а.с.44-45).

Таким чином, судом установлено, що відповідач, будучи працевлаштований та маючи можливість надавати матеріальну допомогу своїй неповнолітній дитині, не скористався такою можливість та не виконував свій обов'язок щодо утримання дочки.

Також судом установлено, що хоч, відповідно до вище згаданої характеристики вказано, що засуджений визнає повністю свою вину у скоєному злочині та розкаюється, однак, згідно даних ОСОБА_4 пояснень в суді під час розгляду даної цивільної справи, останній свою вину у вчиненні умисного протиправного діяння щодо матері своєї дитини не визнає, - що вказує на відсутність його каяття на не усвідомлення ним протиправності своєї поведінки, - що явно не відповідає інтересам його неповнолітньої дитини.

Крім того, відповідач навіть не намагався протягом часу перебування в місцях позбавлення волі спілкуватися зі своєю неповнолітньої дочкою, не вживав для цього жодних заходів, зокрема, не звертався до адміністрації колонії з заявою про надання йому права та можливості спілкуватися з дитиною шляхом листування та телефонних розмов, не цікавився в опікуна дитини щодо її виховання та розвитку.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 р., частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

При вирішенні даного цивільного спору суд виходить, в першу чергу, з інтересів неповнолітньої дитини - позивачки ОСОБА_1 та вважає, що з урахуванням наведених вище обставин, а саме - того, що відповідач дійсно фактично ухилився від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, свідомо не виконує своїх батьківських обов'язків щодо неповнолітньої доньки, вчинив злочин відносно вагітної матері своєї дочки, чим позбавив дитину материнської любові та піклування, не усвідомив протиправності таких своїх дій, доцільним є позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої дочки.

Доказів на спростування вище встановлених обставин відповідачем суду не надано.

Разом з тим, суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 89, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 150,164 Сімейного кодексу України, суд,-

у х в а л и в :

Позов задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця села Старі Кошари Ковельського району Волинської області, батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати у справі в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складенння повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючаО. А. Восковська