Справа № 172/136/18
Провадження № 2/172/208/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.04.2018 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Битяка І.Г. за участі секретаря судового засідання Глушко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка у відсутність сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Васильківської селищної радиДніпропетровської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що їй на праві власності належить житловий будинок, розташований по пров. Партизанському, 7 в сел. Васильківка Дніпропетровської області.

У даному будинку зареєстровані відповідачі по справі. Однак фактично ОСОБА_2 ОСОБА_3 та її малолітні діти ОСОБА_4, ОСОБА_5 ніколи не проживали за місцем реєстрації. Реєстрація відповідачів у вказаному будинку перешкоджає їй здійснювати своє право власності житловим приміщенням, розпоряджатися ним, оплачувати комунальні послуги, оформити субсидію.

Просить суд визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житлом.

Ухвалою суду від 05.03.2018 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Васильківської селищної ради Дніпропетровської області.

Учасники справи в судове засідання не зявилися.

Позивач надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: пров. Партизанський, 7, сел. Васильківка.

Відповідачка ОСОБА_2 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнала, оскільки на даний час вона проживає у квартирі, яку винаймає та не має можливості зареєструватися в іншому місці. Факт тривалого непроживання за адресою реєстрації не заперечує.

Відповідачка ОСОБА_3 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнала, оскільки вона не має можливості зареєструватися разом зі своїми неповнолітніми дітьми в іншому місці. Факт тривалого непроживання за адресою реєстрації не заперечує.

Представник третьої особи ОСОБА_6 надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги в частині визнання неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житлом не підтримала, оскільки вони суперечать законним правам та інтересам малолітніх дітей.

На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований по пров. Партизанському, 7 в сел. Васильківка Дніпропетровської області, що підтверджується договором купівлі-продажу жилого будинку.

У даному будинку зареєстровані ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, які є онуками та правнуком позивачки.

Однак, фактично ОСОБА_3 та її неповнолітні діти проживають ІНФОРМАЦІЯ_4, а ОСОБА_2 по вул. Партизанській, 168 в сел. Васильківка, що підтверджується актом депутата Васильківської селищної ради Дніпропетровської області від 01.02.2018 року та поясненнями відповідачів.

На підставі ст. 391 ЦК України власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до положень пунктів 33, 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у спірному житловому приміщенні понад три роки з моменту реєстрації, не надали суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджали їм користуватися житловим приміщенням, суд приходить до переконання, що відповідачі можуть бути визнані такими, що втратили право користування спірним житлом, у звязку з чим, вимоги в зазначеній частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5такими, що втратили право користування житловим приміщенням суд прийшов до такого.

Відповідно до ст.ст. 8, 18 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти членів сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Як зазначено у статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року № 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини» пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, визнання неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5такими, що втратили право користування житлом порушує їх право на житло, що є неприпустимим, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року № 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, ст.ст. 12, 13, 81, 131, 141, 211, 259, 263 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням задовольнити частково.

2. Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1такими, що втратили право користування житловим будинком № 7, що розташований по провулку Партизанський в сел. Васильківка Дніпропетровської області.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 704,80 грн., тобто по 352,40 грн. з кожної.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Васильківський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Г. Битяк