Номер провадження: 22-ц/785/2673/18
Номер справи місцевого суду: 2-1372/2009
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09 жовтня 2017 року у цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль», Публічне акціонерне товариство «ВЕКТОР БАНК», ОСОБА_4,

встановила:

06.05.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» (далі ТОВ «ФК) «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» звернулось до суду з заявою про заміну сторони стягувана - Публічне акціонерне товариство (далі ПАТ) «ОСОБА_3 Аваль» на його правонаступника - ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» у справі № 2-1372/2009.

В обґрунтування заяви зазначили, що Котовський міськрайонний суд Одеської області видав виконавчий лист по справі № 2- 1372/2009 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» заборгованості за кредитним договором №014/83122/85/87383 від 26.12.2007 року.

27 лютого 2017 року між ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» та Публічним акціонерним товариством «ВЕКТОР БАНК» (далі - ПАТ «ВЕКТОР БАНК») укладено Договір відступлення права вимоги №114/7-4373, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №014/83122/85/87383 від 26.12.2007 року, укладеним між ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_4 перейшло до ПАТ «ВЕКТОР БАНК».

27 лютого 2017 року між ПАТ «ВЕКТОР БАНК» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено Договір відступлення права вимоги №27.02.17-ДГ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 014/83122/85/87383 від 26.12.2007 року перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

На підставі цього ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло права кредитора до ОСОБА_4

Представник ПАТ «ВЕКТОР БАНК» надав письмові пояснення на заяву про заміну сторони виконавчого провадження. Вказував, що відповідно до рішення Правління Національного банку України від 21.03.2017 року №163-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВЕКТОР БАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонду) прийнято рішення від 22 березня 2017 року №1104 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВЕКТОР БАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням припинено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВЕКТОР БАНК» з 22 березня 2017 року до 21 березня 2019 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано повноваження ліквідатора ПАТ «ВЕКТОР БАНК» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_5 строком на два роки з 22 березня 2017 року до 21 березня 2019 року включно.

Крім того, правонаступником стягувача ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» є ПАТ «ВЕКТОР БАНК», через що заміна стягувача в даному випадку може здійснюватися на його правонаступника - ПАТ «ВЕКТОР БАНГК», а не на ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Остпннє має право ініціювати заміну сторони виконавчого провадження, виключно після заміни стягувача - ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» на ПАТ «ВЕКТОР БАНК», тому заява ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» про заміну сторони виконавчого провадження була передчасною та не підлягала задоволенню.

Відповідно до умов п. 2.2 договору відступлення права вимоги №27.02.17-ДГ від 27.02.2017 року, укладеного між ПАТ «ВЕКТОР БАНК» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», відступлення прав вимоги відбувається за умови виконання новим кредитором п. 3.2. цього договору, яким передбачено здійснення оплати загальної вартості договору.

Проте ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» не надало суду доказів здійснення оплати за цим договором.

У звязку з вищенаведеним, просив у задоволенні заяви ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» про заміну сторони виконавчого провадження відмовити.

Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» про заміну сторони виконавчого провадження.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, від ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»надійшла апеляційна скарга, в якій скаржник просить суд скасувати ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09 жовтня 2017 року та постановити нову, якою задовольнити заяву ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» про заміну стягувача, змінивши з ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» на ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

Однак до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час особи, які беруть участь у справі, не зявились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у звязку з чим та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

При цьому, колегія суддів зазначає, що боржник ОСОБА_4 тричі викликався до суду апеляційної інстанції в судові засідання, однак ні разу не зявився, оскільки поштова кореспонденція поверталась до суду за закінченням терміну зберігання.

Враховуючи терміни розгляду справи, а також те, що дана справа перебуває на стадії виконання судового рішення, по якому ОСОБА_4 є боржником і вирішення питання про заміну стягувача в зобовязанні не впливає на його права та обовязки, колегія суддів дійшла висновку про можливість слухання справи у відсутність всіх її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.ст. 268, 382 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У звязку з цим, датою складення цього судового рішення є 11.04.2018 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22 вересня 2009 року по справі № 2- 1372/2009 з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» було стягнуто заборгованість за кредитним договором №014/83122/85/87383 від 26.12.2007 року в сумі 748 335,43 грн.та грн. судових витрат у сумі 1950 грн. (а.с.70).

27 лютого 2017 року між ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ПАТ «ВЕКТОР БАНК» укладено Договір відступлення права вимоги №114/7-4373, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №014/83122/85/87383 від 26.12.2007 року, укладеним між ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_4, перейшло до ПАТ «ВЕКТОР БАНК».

27 лютого 2017 року між ПАТ «ВЕКТОР БАНК» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено Договір відступлення права вимоги №27.02.17-ДГ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 014/83122/85/87383 від 26.12.2007 року перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

На підставі цього ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло права кредитора до ОСОБА_4

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що заміна сторони можлива лише у виконавчому провадженні.

Враховуючи, що заявником не надано до суду доказів існування відкритого виконавчого провадження щодо виконання вищевказаного судового рішення, суд дійшов висновку про неможливість заміни сторони в неіснуючому виконавчому провадженні.

Також суд виходив із того, що ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» не надало суду доказів здійснення оплати загальної вартості договору на користь ПАТ «ВЕКТОР БАНК», як то передбачено п. 3.2 Договору про відступлення права вимоги.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна, з огляду на наступні обставини.

Так, як вбачається з Договору про відступлення права вимоги від 27 лютого 2017 року, укладеного між ПАТ «ВЕКТОР БАНК» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» №27.02.17-ДГ, право грошової вимоги за кредитним договором № 014/83122/85/87383 від 26.12.2007 року перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

При цьому, оскільки з матеріалів справи вбачається, що вищевказаний Договір про відступлення права вимоги на даний час є чинним і не визнаний недійсним у встановленому законом порядку, то доводи представника ПАТ «ВЕКТОР БАНК» про незаконність вимог представника ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», є необгрунтованими і безпідставними, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредитору є належним виконанням.

Таким чином, законодавець не повязує заміну кредитора в зобовязанні зі згодою боржника, а повідомлення останнього про заміну кредитора у зобовязанні має на меті виключно захист інтересів нового кредитора, який бере на себе ризики щодо несприятливих для себе наслідків у звязку із таким не повідомленням боржника про заміну кредитора у зобовязанні, в тому числі і у випадку виконання зобовязання боржником первісному кредитору. Тобто, неповідомлення боржника про заміну кредитора в зобовязанні лише створює новому кредитору (ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») настання несприятливих для нього наслідків, але не є підставою для відмови у заміні стягувача.

Судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до статей 512, 514 ЦК України, ст. 378 ЦПК України, яка була чинною на час постановлення оскаржуваної ухвали, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобовязанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесії), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Вказані правові висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України в постанові від 20 листопада 2013 року (справа № 6-122 цс-13).

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або іншою особою у зв'язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення і заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі, й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов'язки, або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами. Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. Правові висновки Верховного Суду України є обовязковим для застосування, як то було передбачено ст. 360-7 ЦПК України, в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що заміна кредитора в зобовязанні можлива на будь-якій стадії цивільного процесу, у тому числі і на стадії виконання судового рішення.

За змістом ст. 514 ЦК України для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив, в тому числі отримувати виконавчі листи та подавати їх на примусове виконання.

У звязку з цим, після укладення договору про відступлення права вимоги, первісний кредитор автоматично позбавляється прав на будь-які дії відносно кредитних заборгованостей, у тому числі і права звернення до суду з заявою про видачу виконавчих листів та до відповідного відділу виконавчої служби для виконання даних виконавчих листів на свою користь.

При цьому слід зазначити, що виконавчий документ видається за заявою стягувача, отже у разі зміни кредитора внаслідок правонаступництва, після ухвалення судового рішення до видачі виконавчого документу - попередній кредитор вже не має права на звернення до суду з відповідною заявою, а його правонаступник позбавлений такої можливості в силу того, що відповідно до ст. 37 ЦПК України, в редакції, яка була чинною на час постановлення оскаржуваної ухвали, залучення правонаступника можливе виключно до ухвалення рішення, а ст. 378 ЦПК України, регулює порядок заміни сторони виконавчого провадження (стягувача або боржника) - тобто після ухвалення судового рішення.

Більше того, оскільки мова йде про заміну стягувача, то у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги, наявність виконавчого провадження є необовязковою.

Зазначених обставин судом не було враховано, як і не було враховано, що без вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії, згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Така позиція висвітлена в ухвалах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у провадженні № 6-32790ск15 від 27.01.16 року, № 6-8074ск16 від 06.07.2016 року, № 6-13379ск16 від 07.12.16 року. Тобто, виходячи із системного аналізу судової практики слід зробити висновок про необхідність заміни стягувача, у тому числі за відсутності доказів відкритого виконавчого провадження.

Крім викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові і відбувається шляхом укладення договору між цими суб'єктами, на підставі якого до останнього переходить право вимагати від боржника вчинити певні дії. Об'єктом договору є майнові права, що належать кредиторові як стороні зобов'язання. Заміна кредитора може здійснюватись на різних стадіях існування зобов'язання, коли сторони ще його не виконали.

Також слід зазначити, що п.2.14. Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що правонаступництво можливе з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Дана інструкція визначає порядок заміни кредитора у відкритому виконавчому провадженні, дії державного виконавця та заінтересованої сторони в такому випадку. Проте правонаступник первісного кредитора зважаючи на відсутність відкритого виконавчого провадження просив суд першої інстанції замінити стягувача - ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» на його правонаступника - ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» у цивільній справі № 2-1372/2009, а не стягувача у відкритому виконавчому провадженні.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що лише маючи статус стягувача у справі № 2-1372/2009 новий кредитор зможе реалізувати свої законні права, гарантовані Конституцією та чинним законодавством України, в тому числі звернутися до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого документа, поновлення строку його предявлення, предявити виконавчий документ до виконання в органи державної виконавчої служби України з метою виконання рішення суду та задоволення вимог кредитора.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, оскільки ухвалу постановлено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У звязку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09 жовтня 2017 року скасувати і прийняти постанову, якою заяву ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»про заміну стягувача задовольнити, замінити ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» на його правонаступника - ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»задовольнити.

Ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09 жовтня 2017 року скасувати.

Прийняти постанову, якою заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»про заміну стягувача задовольнити.

Замінити Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_6

ОСОБА_2