Справа № 559/640/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року місто Дубно Рівненська область

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ходак С.К.,

секретаря судового засідання Федчук А.А.

представника позивача адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (вул. Коперника, 3, м.Дубно, Рівненська область) до ОСОБА_3 (адреса: вул. Полуботка, 39, м.Дубно Рівненська область) про стягнення грошових коштів за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12 травня 2015 року за усним договором позики передав позичальнику ОСОБА_3 у власність 70 000 грн. (сімдесят тисяч гривень) та 700 (сімсот) доларів США. При фактичному одержанні вказаної суми грошей, відповідачем була надана розписка від 12.05.2015. Вказана розписка була власноруч написана відповідачем та підписана ним особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (,позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні, також, передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Позичальник написав відповідну розписку без будь-якого тиску чи примусу. Оригінал боргового документа (розписки) знаходиться у нього, що є підтвердженням передання мною згаданої суми коштів ОСОБА_3

Між ним та відповідачем - ОСОБА_3 було укладено договір позики, в підтвердження чого позичальник надав розписку, як того вимагає ч. 2 ст. 1047 ЦК України.

Як вказано у зазначеній розписці, ОСОБА_3 зобов'язувався повернути позичені кошти до 01 жовтня 2015 року. Однак, до теперішнього часу відповідач із усієї позиченої суми повернув лише частину, а саме: 24 грудня 2016 року - 50 дол. США та 500 грн.; 6 травня 2017 року - 1000 грн.; 15 червня 2017 року - 2500 грн.

Станом на день звернення до суду ОСОБА_3 не повернув решту боргу - 66 000 грн. та 650 дол. США. Відповідач порушив узяті на себе зобов'язання. Неодноразові звернення до відповідача з проханням повернути позичені йому кошти були ним проігноровані. Щоразу ОСОБА_3 Обіцяє, що поверне кошти пізніше, але обіцянок своїх не виконує і просто затягує час.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Після настання обумовленого терміну (01.10.2015) відповідач вважається таким, що порушив зобов'язання повернути борг. А за змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Отже, у національній валюті України підлягають стягненню й інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у ст. 1048 ЦК України, та при застосуванні ст. 625 ЦК України.

Згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США на момент звернення з цим позовом (06.04.2018) 1 долар США складає 26,07 грн. Сума боргу відповідача становить: 70 000 грн. - 500 грн. - 1000 грн. - 2500 грн. = 66 000 грн.; 700 $ - 50 $ = 650 $, що еквівалентно сумі 16 945,50 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки розмір процентів із відповідачем не узгоджували, то для визначення їх розміру застосовується облікова ставка НБУ. Розмір процентів за договором позики становить 35 882,95 грн. та 354,94 дол. США (9 253,39 грн.). Сукупний розмір процентів за договором позики у національній валюті становить 45 136,34 грн.

Проценти за договором позики також досі не були сплачені відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, вказані платежі є видом відповідальності за порушення зобов'язання (за неправомірне користування чужими коштами) і в даному випадку підлягають стягненню незалежно від сплати процентів за договором позики (ст. 1048 ЦК України), які, на відміну від вищезгаданих платежів, по суті є платою за користування чужими коштами навіть за умови своєчасного і належного виконання зобов'язання.

Три проценти річних від простроченої суми складають 5 177,55 грн. та 50,92 дол. США (1 327,56 грн.), тобто станом на 06.04.2018 в національній валюті загальна сума становить 6 505,11 грн. Втрати від інфляції відповідно до існуючої судової практики розраховувалися лише на ту суму боргу, яка позичалася у національній валюті і складають 20 281,31 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі просять задоволити їх з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач позовні вимоги визнав частково погоджується визнав заборгованість в частині суми, що зазначена в борговій розписці, в решті заявлені вимоги вважає безпідставними та такими, що до задоволення не підлягають.

В судовому засіданні встановлено, що 12 травня 2015 року за усним договором позики ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 у власність 70 000 грн. (сімдесят тисяч гривень) та 700 (сімсот) доларів США. При фактичному одержанні вказаної суми грошей відповідачем була надана розписка від 12.05.2015 року (а.с.7).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

ОСОБА_3 зобов'язувався повернути позичені кошти до 1 жовтня 2015 року. Відповідач із позиченої суми повернув частину богу, а саме: 24 грудня 2016 року - 50 дол. США та 500 грн.; 6 травня 2017 року - 1000 грн.; 15 червня 2017 року - 2500 грн. (а.с.7).

Згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США на момент звернення з позовом (06.04.2018) 1 долар США складає 26,07 грн. Сума боргу відповідача становить: 70 000 грн. - 500 грн. - 1000 грн. - 2500 грн. = 66 000 грн.; 700 $ - 50 $ = 650 $, що еквівалентно сумі 16 945,50 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Після настання обумовленого терміну відповідач вважається таким, що порушив зобов'язання повернути борг. За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Отже, у національній валюті України підлягають стягненню й інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у ст. 1048 ЦК України, та при застосуванні ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, вказані платежі є видом відповідальності за порушення зобов'язання (за неправомірне користування чужими коштами) і в даному випадку підлягають стягненню незалежно від сплати процентів за договором позики (ст. 1048 ЦК України), які, на відміну від вищезгаданих платежів, по суті є платою за користування чужими коштами навіть за умови своєчасного і належного виконання зобов'язання.

Три проценти річних від простроченої суми складають 5 177,55 грн. та 50,92 дол. США (1 327,56 грн.), тобто, станом на 06.04.2018 в національній валюті загальна сума становить 6 505,11 грн. Втрати від інфляції розраховувалися лише на ту суму боргу, яка позичалася у національній валюті і складають 20 281,31 грн.

Суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення в частині стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційні витрати.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь процентів за користування коштами час прострочення повернення боргу суд зазначає наступне.

Враховуючи те, що у змісті розписки від 12.05.2015, розмір плати за користування позикою не встановлено, а доказів на відсутність обставин, передбачених ч. 2 ст. 1048 ЦК України, позивачем не наведено, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо стягнення процентів від суми позики, розрахованих на рівні облікової ставки Національного банку України.

Керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 (вул. Коперника, 3, м.Дубно, Рівненська область) до ОСОБА_3 (адреса: вул. Полуботка, 39, м.Дубно Рівненська область) про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: вул. Полуботка, 39, м.Дубно Рівненська область) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, вул. Коперника, 3, м.Дубно, Рівненська область) грошові кошти за борговим зобовязанням, що складається із:

-суми боргу в розмірі 82945 (вісімдесят дві тисячі девятсот сорок пять) гривень 50 копійок;

-суми 3% річних в розмірі 6505 (шість тисяч пятсот пять) гривень 11 копійок;

-суми витрат від інфляції у звязку із простроченням грошового зобовязання за договором позики в розмірі 20281 (двадцять тисяч двісті вісімдесят одна) гривня 31 копійка.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: вул. Полуботка, 39, м.Дубно Рівненська область)на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, вул. Коперника, 3, м.Дубно, Рівненська область) суму сплаченогосудового збору в розмірі 1097 (одна тисяча девятсот сім) гривень 32 копійки.

В решті позовних вимог - відмовити.

Дата складення повного судового рішення 12 липня 2018 року 16 год. 00 хв.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: