АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1193/18Головуючий по 1 інстанції - ОСОБА_1
Категорія: 19, 27 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Храпка В.Д.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - адвоката ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, стягнення заборгованості за договором банківського вкладу та 3% річних за період прострочення грошового зобовязання, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року позивач звернулася до суду даним позовом.

Позовна заява мотивована тим, що 20 листопада 2012 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір банківського вкладу № SAMDN1881 «Стандарт 12 міс., ЧП» на суму 25 000 дол. США з виплатою 10% річних строком до 20 листопада 2013 року. 20 листопада 2012 року між позивачем та банком укладено додаткову угоду до договору № SAMDN1881 про зміну відсоткової ставки та пролонгації вкладу, відповідно до умов якого строк дії договору закінчувався 23.11.2014 року включно з відсотковою ставкою 9% річних. У листопаді 2013 року позивачем було додатково внесено 5000 дол. США.

Навесні 2014 року у звязку із припиненням функціонування банківських відділень ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим, її рахунок було заблоковано, а нарахування відсотків припинено. 21 червня 2017 року позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату грошових коштів за вказаним депозитним договором, на що отримала відповідь, що на даний час банком спільно з Міністерством фінансів України та Кабінетом Міністрів України вирішується питання щодо повернення вкладу. Однак, до цього часу відповідач виплату банківського вкладу та відсотків по ньому не здійснив, чим порушив права та законні інтереси позивача.

Посилаючись на зазначені обставини, уточнивши позовні вимоги позивач просила суд стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN1881 «Стандарт 12 міс., ЧП» від 20 листопада 2012 року у розмірі 41 642, 37 дол. США, що становить 1 200 965, 95 грн, з яких: 30 000 дол. США - сума вкладу, 11 458, 37 дол. США - сума процентів, 184 дол. США 3% річних.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором вкладу № SAMDN1881 від 20 листопада 2012 року з додатковою угодою від 20 листопада 2012 року в сумі 29 757,50 дол. США, 3% річних за період прострочення грошового зобовязання в сумі 132,07 дол. США, всього стягнуто 29889, 57 дол. США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що банком було порушено право ОСОБА_4 на отримання депозитного вкладу та відсотків за його користування, а тому її вимоги у частині стягнення суми вкладу, процентів та 3 % річних є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, крім вимог що стосуються додатково внесених коштів в сумі 5000 дол. США, у звязку із недоведеністю позовних вимог в цій частині.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на незаконність рішення суду, ухвалення його з порушенням норм процесуального та матеріального права, на неповноту судового розгляду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено факт існування спірних правовідносин між сторонами, наявності грошових коштів на рахунку в банку та невиконання банком взятих на себе зобов'язань за договором депозитного вкладу. Надані позивачем договір банківського вкладу та квитанції про внесення грошових коштів на рахунки не завірені печаткою банку, а тому ці докази є неналежними та недопустимими.

Відповідач не може виконати зобов'язання за договором, оскільки на підставі пункту 5 постанови Правління Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» ПАТ КБ «Приватбанк» припинив діяльність своїх підрозділів на вказаній території. У зв'язку з цим, банк позбавлений можливості перевірити наявність грошових коштів на рахунках позивача, так як відсутній доступ до інформації щодо клієнтів, які уклали договори з філією «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк». Крім цього, за законодавством Російської Федерації та відповідно до рішення Центрального Банку вказаної держави від 21 квітня 2014 року і рішень судів Російської Федерації відповідальність за повернення грошових коштів за вкладами покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників».

Зазначає, що судом безпідставно стягнуто з банку 3% річних, які нараховані на суму заборгованості зі сплати процентів, передбачених договорами банківського вкладу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначає, що подана апеляційна скарга є безпідставною та є такою, що підлягає залишенню без задоволення, при цьому у відзиві посилається на обґрунтування викладені нею у позовній заяві.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 20 листопада 2012 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк» (Головне Керченське відділення КРУ Приватбанку) був укладений договір банківського вкладу у вигляді заяви № SAMDN1881 «Стандарт 12 міс., ЧП» на оформлення вкладу на суму 25 000 дол. США зі сплатою 10 % річних на строк 366 днів по 20 листопада 2013 року. Позивачем було внесено 25 000 дол. США, що підтверджується копією квитанції №1 від 20.11.2012 року (а. с. 11).

20 листопада 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» в особі голови правління ОСОБА_5 (ОСОБА_2) та ОСОБА_4 (Клієнт) укладено додаткову угоду до договору банківського вкладу SAMDN1881 про зміну відсоткової ставки та пролонгації вкладу, відповідно до якого строк дії договору продовжений на 12 місяців з 23.11.2013 року по 23.11.2014 року включно з відсотковою ставкою 9% річних.

Позивачем зазначено, що у листопаді 2013 року додатково по вказаному договору було внесено 5000 дол. США, проте як вірно зазначено судом першої інстанції, вказані доводи ОСОБА_4 документально не підтверджені.

Навесні 2014 року у звязку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим, рахунок позивача було заблоковано відповідачем та припинено нарахування відсотків.

21 червня 2017 року позивач направила на адресу відповідача заяву про повернення вкладу та відсотків, однак листами від 24.06.2017 року вих. №20.1.0.0.0/7-20170622/3707 та від 05.07.2017 року вих. № 20.1.0.0.0/7-20170621/2643 відповідач повідомив про те, що Банком спільно із Міністерством фінансів України та Кабінетом Міністрів України вирішується питання щодо повернення вкладу.

24 листопада 2017 року позивач повторно направила на адресу відповідача заяву про повернення вкладу 30 000 дол. США та відсотків за договором вкладу SAMDN1881, строк якого неодноразово продовжувався та закінчується 27.11.2017 року, однак відповіді на заяву банком не надано.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаям ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом.

Підпунктами 1.1, 1.3, 1.17 глави 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема - квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями. Касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

За операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. За операціями з видачі готівки із застосуванням банкомата формується і роздруковується чек банкомата на вимогу клієнта.

У постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року (№ 6-17цс12) міститься правовий висновок про те, що відповідні юридичні факти - відсутність банківських рахунків, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, - слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу.

На підтвердження укладання договору ОСОБА_4 надала копію заяви від 20 листопада 2012 року № SAMDN1881, складену у простій письмовій формі, підписану від імені банку повноважною особою та клієнтом, яка містить усі умови, необхідні для договору даного виду, а саме: розмір вкладу, розмір відсотків за користування вкладом, порядок їх нарахування, строк дії договору.

В пункті 5 даної заяви вказано, що ОСОБА_4 ознайомилась і згідна з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт), а також Тарифами банку. Своїм підписом підтвердила факт отримання повної інформації про послуги Приватбанку. Погодилась з тим, що дана угода разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею і банком Договір про надання банківських послуг.

Крім того, на підтвердження укладення договору позивачем надано копію квитанції №1 від 20.11.2012 року (а.с. 11), які були безпосередньо досліджені колегією суддів. Квитанція містить: найменування банку (філію, відділення); дату здійснення касової операції; відомості про платника; призначення платежу; підпис працівника банку та електронний ЗЦП банку AGA5928.

Виходячи з викладеного, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що між сторонами був укладений вищезазначений договір банківського вкладу, а позивачем внесені кошти на депозитний рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до частини четвертої статті 1060 ЦК України, якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

21 червня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою про повернення суми депозитного вкладу за вказаним договором.

24 червня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» повідомило ОСОБА_4 про ініціювання банком обговорення питання про врегулювання проблем вкладників, рахунки яких були відкриті на тимчасово окупованій територій АР Крим та м. Севастополя разом з Міністерством фінансів України та Кабінетом Міністрів України.

У відзивах на позовну заяву, уточнену позовну заяву та в апеляційній скарзі банк посилається на неможливість задоволення вимог позивача, оскільки банк припинив свою діяльність в Автономній Республіці Крим на підставі постанови Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260.

Відповідно до умов договору банківського вкладу (заяви № SAMDN1881від 20 листопада 2012 року) у разі відсутності заяви про намір забрати вклад по закінченню строку вкладу, вклад автоматично продовжується ще на один строк, який може продовжуватися неодноразово без явки в банк. При продовженні строку вкладу розрахунок відсотків на кожен новий строк вкладу здійснюється за відсотковою ставкою, яка діятиме в Банку для продовжених депозитних вкладів даного найменування і строку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми депозиту у розмірі 25 000 дол. США та відсотків за договором банківського вкладу в розмірі 4 757, 50 дол. США, оскільки між сторонами був укладений договір банківського вкладу, факт внесення грошових коштів підтверджується квитанцією, яка містить всі необхідні реквізити, позивач зверталася до відповідача з вимогою про повернення вкладу та відсотків, проте ці вимоги виконані не були.

Заперечень щодо визначеного судом розміру банківського вкладу та нарахованих на нього відсотків відповідач суду не надав.

Посилання ПАТ КБ «Приватбанк» у апеляційній скарзі на те, що у зв'язку з окупацією території Автономної Республіки Крим банк не може перевірити інформацію щодо спірного договору банківського вкладу, не є переконливими, оскільки договір банківського вкладу був укладений з ПАТ КБ «Приватбанк» як юридичною особою, а не з його керченським відділенням. Відтак, у відповідача повинна бути у наявності достатня інформація для належного виконання зобов'язань за вказаним договором.

Доводи відповідача про те, що за законодавством Російської Федерації та відповідно до рішення Центрального Банку вказаної держави від 21 квітня 2014 року і рішень судів Російської Федерації відповідальність за повернення грошових коштів за вкладами покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників», не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно зі статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (№ 2) Європейський суд з прав людини зазначив, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.

Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини)».

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відмовляючи повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка відповідно до статті 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

У статті 1 Першого Протоколу зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Цей же принцип закріплено і в статті 41 Конституції України.

Однак, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. У конкретному випадку майном є грошові кошти позивача, які банк на виконання умов договору відмовляється їй повернути.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині помилкового застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України в частині нарахування 3% річних на відсотки за договором, то колегія суддів відхиляючи їх виходить з наступних міркувань.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Враховуючи наведене, 3 % річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов'язання, складовою якого є, зокрема нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2129цс16.

Таким чином, судом першої інстанції вірно застосовано до виниклих правовідносин ст. 625 ЦК України щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми, що складає 132,07 дол. США.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 липня 2018 року.

Судді: