Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

місто Київ

справа № 130/1123/14-ц

провадження № 61-4194св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області у складі колегії суддів: Берегового О. Ю., Міхасішина І. В., Луценка В. В. від 30 червня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, у якому просила припинити право власності відповідачів шляхом виплати їм грошової компенсації вартості їх часток у спільному майні та визнати за нею право власності на належні відповідачам 5/12 частин спірної квартири.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, зазначала, що вона є співвласником 7/12 частин квартири АДРЕСА_1. Співвласниками інших 4/12 часток є ОСОБА_4 та 1/12 частки ОСОБА_5 Посилаючись на те, що спільне проживання в квартирі з іншими співвласниками є неможливим, оскільки вони перебувають у неприязних стосунках, у спірній квартирі не зареєстровані, проживають у іншому місті, просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 червня 2014 року позов задоволено; припинено право власності ОСОБА_4 на 4/12 частин квартири АДРЕСА_1 та виплачено грошову компенсацію вартості його частки у спільному частковому майні у розмірі 47 228, 00 грн, які внесені ОСОБА_3 на депозитний рахунок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області; припинено право власності ОСОБА_5 на 1/12 частин квартири АДРЕСА_1 та виплачено грошову компенсацію вартості її частки у спільному частковому майні у розмірі 11 807, 00 грн, які внесені ОСОБА_3 на депозитний рахунок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області; визнано за ОСОБА_3 право власності на 5/12 квартири АДРЕСА_1; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 01 лютого 2016 року рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 червня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Повернуто ОСОБА_3 з депозитного рахунку НОМЕР_3 Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, отримувач ТУ ДСА у Вінницькій області, код отримувача 26286152, банк отримувача ГУ ДКСУ у Вінницькій області, код банку 802015 (квитанція від 26 травня 2014 року № , Жмеринське відділення ПАТ «КБ «Хрещатик») грошові кошти в сумі 47 228, 00 грн, внесені ОСОБА_3 на депозитний рахунок.

Повернуто ОСОБА_3 з депозитного рахунку НОМЕР_3 Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, отримувач ТУ ДСА у Вінницькій області, код отримувача 26286152, банк отримувача ГУ ДКСУ у Вінницькій області, код банку 802015 (квитанція від 26 травня 2014 року № , Жмеринське відділення ПАТ «КБ «Хрещатик») грошові кошти в сумі 11 807, 00 грн, внесені ОСОБА_3 на депозитний рахунок.

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Вінницької області від 01 лютого 2016 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 30 червня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про поновлення строку на подання заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Вінницької області від 01 лютого 2016 року. Заяву ОСОБА_3 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Вінницької області від 01 лютого 2016 року залишено без розгляду.

У своїх висновках апеляційний суд, залишаючи заяву ОСОБА_3 без розгляду, виходив з того, що заявником пропущено встановлений частиною першою статті 362 ЦПК України 2004 року місячний строк для подання заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, а зазначена заявником причина пропуску цього строку не є поважною.

ОСОБА_3, не погодившись із постановленою ухвалою апеляційного суду, 27 липня 2016 року звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою з вимогою скасувати ухвалу апеляційного суду та постановити нову ухвалу по суті заявлених вимог.

Касаційна скарга обґрунтовується порушенням норм процесуального права, зокрема тим, що судом апеляційної інстанції невірно розрахований строк для подання заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду, оскільки лише 05 травня 2016 року їй стало відомо, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 квітня 2016 року не було предметом перегляду у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а тому саме з цього моменту настали обставини, що дали підстави для звернення до суду із заявою про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами. З огляду на наведене заявник вважає, що заяву про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду до суду подано в межах місячного строку з дня встановлення обставин, що є підставою для його перегляду.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_4 посилається на те, що ОСОБА_3 пропущено строки подання клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду, що передбачені статтею 362 ЦПК України 2004 року, а належних і допустимих доказів на поважність такого пропуску не надано.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження в справі, ухвалою від 08 листопада 2017 року справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про припинення права власності на частку у спільному майні призначено до судового розгляду.

Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження 29 січня 2018 року передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд перевірив дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, за наслідками чого зробив висновки, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до якої під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, чинного на момент постановлення оскаржуваних судових рішень) (далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до якої рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року однією з підстав для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами відповідно до частини другої статті 362 ЦПК України 2004 року можуть бути подані протягом одного місяця з дня встановлення обставини, що є підставою для перегляду, але не пізніше трьох років з дня набрання судовим рішенням законної сили. Строк подання заяви обчислюється з дня встановлення обставин, що мають істотне значення для справи.

Відповідно до пункту 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» визначений абзацом 1 частини першої статті 362 ЦПК України 2004 року місячний строк для подання заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами є процесуальним і може бути поновлений за загальними правилами, встановленими статтею 73 ЦПК України 2004 року.

При цьому строк обчислюється з дня встановлення обставин, які є підставою для перегляду судового рішення. Відповідно до частини другої статті 362 ЦПК України 2004 року днем відкриття нововиявлених обставин, передбачених пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, є день, коли заявник дізнався або повинен був дізнатися про наявність вказаних обставин.

Якщо заяву подано після закінчення визначеного абзацом 1 частини першої статті 362 ЦПК України 2004 року строку і відсутнє клопотання про його поновлення або в поновленні пропущеного строку для подання заяви буде відмовлено, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, яка може бути оскаржена.

Так, зміст заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Вінницької області від 01 лютого 2016 року свідчить, що заявник як підставу для перегляду рішення навів пункт 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що ОСОБА_3 дізналася про обставини, які, за її твердженням є нововиявленими, 01 квітня 2016 року, а із заявою про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами звернулася лише 13 травня 2016 року, тобто з пропуском строку, встановленого частиною першою статті 362 ЦПК України 2004 року.

Разом із тим, матеріали справи не містять доказів того, що копію рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року з відміткою про набрання законної сили ОСОБА_3 отримала лише 01 квітня 2016 року. Натомість у матеріалах справи наявна розписка представника заявника за довіреністю, ОСОБА_6, про отримання зазначеного рішення суду 25 березня 2016 року, що свідчить про обізнаність заявника про ті обставини, які, за її твердженням, є нововиявленими.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у справі. Поновлення строку на подання заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правової визначеності у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Враховуючи те, що належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку заявником не було надано, апеляційний суд зробив правильний висновок про відмову в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку та про залишення заяви ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Вінницької області від 01 лютого 2016 року без розгляду. Апеляційним судом вірно зазначено, що оскарження рішення суду в касаційному порядку не перешкоджало заявнику звернутися з відповідною заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у місячний строк.

Обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження суду апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції дотримані норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками апеляційного суду щодо їх оцінки.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 30 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді С. О. Карпенко

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик