Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 361/5164/15-ц

провадження № 61-3223 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач-Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах»,
відповідач-ОСОБА_3,
третя особа-Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієна іншуранс груп»,
представник відповідача-ОСОБА_4,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області у складі судді Пухної О. М. від 23 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області у складі суддів: Кашперської Т. Ц., Антоненко В. І., Яворського М. А., від 14 червня 2016 року.

Встановив:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В липні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - ПрАТ «СК «Інгосстрах») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» (далі - ПАТ «УСК «Княжа Вієнна іншуранс груп») про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу.

Позовна заява ПрАТ «СК «Інгосстрах» мотивована тим, що 19 липня 2014 року позивач та Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») уклали договір страхування, згідно якого ПрАТ «СК «Інгосстрах» зобов'язалося у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених договором. Об'єктом страхування за наведеним вище договором виступають майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем марки Chevrolet Aveo, державний номер НОМЕР_1. За умовами зазначеного договору страхування від 09 липня 2014 року страховим випадком є пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

09 серпня 2014 року в м. Бровари відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля Chevrolet Aveo, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, та автомобіля Land Rover Freelander, державний номерн НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 (далі - ДТП). В результаті ДТП автомобілю ПАТ «КБ «ПриватБанк» заподіяно матеріальну шкоду й у відповідності до звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу, від 16 серпня 2014 року, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, розмір заподіяної матеріальної шкоди автомобілю Chevrolet Aveo, державний номер НОМЕР_1, складає 84 272 грн 92 коп.

Сума страхового відшкодування до виплати страхувальнику з урахуванням визначеної договором страхування франшизи на підставі страхового акту від 05 вересня 2014 року становить 83 738 грн 52 коп. Витрати на проведення оцінки заподіяної автомобілю страхувальника шкоди склали 1 200 грн, тому позивачу було завдано шкоду в загальному розмірі 84 938 грн 52 коп.

У зв'язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Land Rover Freelander, державний номер НОМЕР_2, ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна іншуранс груп» за полісом № АС 8166036 терміном дії до 12 березня 2015 року, позивач звернувся до страховика з регресною вимогою від 19 грудня 2014 року. 06 липня 2015 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна іншуранс груп» перерахувало на користь ПрАТ «СК «Інгосстрах» кошти в сумі 50 тис. грн в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, що відповідало ліміту відповідальності страховика.

Враховуючи те, що у позивача залишилася невідшкодована частина шкоди в розмірі 34 938 грн 52 коп., й за правилами пункту 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, ПрАТ «СК «Інгосстрах» звернулося до ОСОБА_3 із вказаним вище позовом.

На підставі наведеного ПрАТ «СК «Інгосстрах» просило суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь в рахунок відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування, 34 938 грн 52 коп., а також стягнути судові витрати.

Відповідач позов визнав у частині вимог про стягнення 725 грн 10 коп. та розміру пропорційно заявлених судових витрат. В іншій частині ОСОБА_3 позов не визнав з посиланням на те, що витрати на ремонт автомобіля Chevrolet Aveo, державний номер НОМЕР_1, перевищували його ринкову вартість, а тому відновлювальний ремонт даного автомобіля відповідно до статті 30.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не був економічно обґрунтованим й авто є фізично знищеним. Згідно із звітом № 17477 від 09 січня 2016 року, складеним 09 січня 2016 року на замовлення ОСОБА_3, ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу Chevrolet Aveo, державний номер НОМЕР_1, складає 69 813 грн 40 коп. Вартість матеріального збитку, завданого зазначеному вище транспортному засобу, становить 50 725 грн 10 коп., що розраховано як 120 538 грн 50 коп. (вартість транспортного засобу до ДТП) - 69 813 грн 40 коп. (вартість транспортного засобу після ДТП). Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 не заперечував проти стягнення з нього різниці між сплаченою страховиком сумою страхового відшкодування у сумі 50 000 грн та вартістю завданого збитку в розмірі 50 725 грн 10 коп., тобто 725 грн 10 коп. В іншій частині заявлених вимог просив відмовити.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «СК «Інгосстрах» в рахунок виплат страхового відшкодування 34 938 грн 52 коп. та судовий збір в розмірі 349 грн 39 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги до винної особи щодо стягнення в регресному порядку збитків, спричинених внаслідок ДТП, і їх розмір, є обґрунтованими і доведеними належними та допустимими доказами.

При цьому, міськрайонний суд віднісся критично до доказів відповідача у справі про перевищення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу його реальній вартості на момент здійснення такого ремонту з посиланням на те, що наданий відповідачем звіт від 09 січня 2016 року № 17477 про оцінку пошкодженого транспортного засобу Chevrolet Aveo, державний номер НОМЕР_1, не є належним доказом у справі, оскільки його складено з порушенням вимог пункту 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. Зокрема, відповідний звіт був складений без особистого огляду транспортного засобу експертом й на основі інформації, отриманої від замовника оцінки - ОСОБА_3

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2016 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо необхідності призначення автотоварознавчої експертизи, апеляційний суд вважав, що наявні в матеріалах справи докази, зокрема наданий позивачем звіт від 16 серпня 2014 року № 33/08/14 про оцінку автомобіля, є повними та достатніми для прийняття рішення у справі, не викликає сумнівів у його правильності і не потребує перевірки шляхом призначення авто товарознавчої експертизи, клопотання про призначення якої відповідачем в суді першої інстанції не заявлялось.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2016 року і ухвалити у справі нове рішення суду по суті вимог позову, з урахуванням касаційної скарги.

Касаційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про доведеність та обґрунтованість позову в повному обсязі, оскільки такі висновки судів ґрунтуються лише на доказах, наданих позивачем у справі, і суперечать належним та допустимим доказам, наданим відповідачем.

Крім того, ОСОБА_3 зазначає, що його було обмежено у праві доведення перед судом вимог заперечення на позов, оскільки його було позбавлено права на призначення судової авто товарознавчої експертизи.

Сторони правом на подання відзиву (заперечення) на касаційну скаргу не скористалися.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до положень статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За загальним правилом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України).

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.

Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

В даному випадку частина виплаченого позивачем відшкодування була повернута страховиком відповідача у справі і позивач звернувся до суду з позовом до винної особи про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та отриманою компенсацією.

Сторонами у справі не заперечується факт настання страхового випадку, вина відповідача у справі, правомірність регресної вимоги позивача до відповідача про стягнення збитків. Суди попередніх інстанцій такі обставини справи встановили і доводи касаційної скарги не містять посилань на їх спростування.

Разом з тим, між сторонами існує спір щодо розміру регресного відшкодування.

Позивач вважає, що конструктивної загибелі автомобіля Chevrolet Aveo, державний номер НОМЕР_1, не відбулося, оскільки зі звіту № 33/08/14 про оцінку колісного транспортного засобу, складеного суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємством ОСОБА_6 16 серпня 2014 року, кваліфікаційне свідоцтво № 83 від 05 квітня 2014 року, слідує, що вартість об'єкту оцінки станом на дату пошкодження становить 120 538 грн 50 коп., вартість відновлювального ремонту - 84 272 грн 92 коп. і регресна вимога до відповідача - 34 938 грн 52 коп. (а. с. 7-17, 20).

Натомість, відповідач вважає, що мало місце конструктивної загибелі автомобіля Chevrolet Aveo, державний номер НОМЕР_1, на підтвердження чого було надано звіт № 17477 про оцінку пошкодженого транспортного засобу від 09 січня 2016 року, складений Товариством з обмеженою відповідальністю «Екпертум-АВЕ», виконавець - ОСОБА_7, за яким ринкова вартість пошкодженого Chevrolet Aveo, державний номер НОМЕР_1, на дату оцінки (09 січня 2016 року) складає 69 813 грн 40 коп. і регресна вимога до відповідача у справі має становити 725 грн 10 коп. з розрахунку: 120 538 грн 50 коп. (вартість відновлювального ремонту) - 69 813 грн 40 коп. (ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу на дату оцінки) - 50 тис. грн (компенсовані збитки страховиком) = 725 грн 10 коп.

Такі посилання сторін у справі були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій, які дійшли висновків, що вказаний звіт № 17477 про оцінку пошкодженого транспортного засобу від 09 січня 2016 року не може розцінюватися як належний доказ у справі.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року № 8, при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

За змістом статті 212 ЦПК України в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно виходив із того, що внаслідок ДТП, яка настала з вини відповідача, позивачу завдано майнову шкоду.

Наданим позивачем звітом № 33/08/14 про оцінку колісного транспортного засобу, від 16 серпня 2014 року визначено дійсний розмір вартості відповідного пошкодженого транспортного засобу і вартість його відновлювального ремонту, оскільки його проведено з дослідженням пошкодженого транспортного засобу в найближчий термін до вказаної ДТП та відповідно до вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Положеннями статті 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини гарантує право на справедливий судовий розгляд.

В абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають принципу справедливості та забезпечують ефективне поновлення порушеного права позивача.

Доводи касаційної скарги, щодо обґрунтованості та законності висновків, викладених у звіті відповідача № 17477 про оцінку пошкодженого транспортного засобу від 09 січня 2016 року, не заслуговують на увагу, оскільки вказане дослідження було проведено без обстеження пошкодженого автомобіля, крім того, таким звітом визначено вартість транспортного засобу не на момент ДТП (2014 року), а на момент складання звіту, тобто в 2016 році, що унеможливило встановлення дійсного розміру вартості автомобіля і, як наслідок, розміру майнової шкоди.

Не можна погодитися і з доводами касаційної скарги щодо обмеження відповідача у праві проведення автотоварознавчої експертизи, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції відповідне клопотання відповідачем не заявлялося, а апеляційним судом у достатній мірі мотивовано неможливість задоволення відповідного клопотання під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, і це відповідає приписам статті 303 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій.

Слід звернути увагу, що судами першої та апеляційної інстанцій надано належну правову оцінку посиланням ОСОБА_3 щодо невідповідності вимогам Закону наданого позивачем звіту № 33/08/14 про оцінку колісного транспортного засобу, від 16 серпня 2014 року і зроблено правильні висновки про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження відповідних посилань відповідача у справі.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи на підставі сукупності зібраних доказів щодо порушення прав позивача, а також необхідності їх відновлення шляхом задоволення зазначеного позову, то судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій за правилами статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи, що судові рішення слід залишити без змін, а скаргу без задоволення, суд касаційної інстанції немає підстав для зміни розподілу судових витрат, понесених при розгляді справи судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419, підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на ОСОБА_3.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик