АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2018 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 753/23642/17

Апеляційне провадження №22-ц/796/3200/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченко М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

розглянувши у в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва постановленої 12 лютого 2018 року в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва під головуванням судді Комарцевої Л.В.,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - визнано неподаною та повернуто.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та справу направити для продовження розгляду до Дарницького районного суду м. Києва.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушеннями норм чинного законодавства. Вказує, що суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу дійшов передчасного висновку про те, що недоліки позовної заяви встановлені ухвалою суду не усунуто.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

В порядку ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. А відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з положень ч.3 ст.185 ЦПК України та того, що позивачами не виконано вимоги ухвали від 02 січня 2018 року про залишення позовної заяви без руху.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 січня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме суд вважав, що в порушення вимог ст. 175 ЦПК України позивачем не вказано реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; в тому числі відсутні відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору, не надано підтверджень досудового врегулювання спору, не вказано доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); не наведено попереднього (орієнтовного) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи; не надано підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Разом з тим позивачем не вказано, чи всі докази ним подано до суду. Також судом зауважено, що позивач посилається на норми ЦПК України (в ред. 2004 року), який втратив чинність 15 грудня 2017 року.

Повертаючи позовну заяву позивачеві суд першої інстанції, вважав, що оскільки вимоги ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 02 січня 2018 року у встановлений строк залишились не виконаними у повному обсязі, оскільки представником позивача до суду подано лише заяву про усунення недоліків щодо оформлення змісту позовної заяви, у той же час, у порушення ч.8 ст.43 ЦПК України, не подано до суду копій документів, що підтверджують обставини викладені у позові, які повинні бути скріплені власноручним підписом позивача (представника позивача), а тому вказані документи не можуть бути прийняті судом, зокрема і подані представником позивача 26 грудня 2017 року (після набрання чинності новим ЦПК України) письмові докази, а саме: копія посвідчення позивача та копія звіту.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду у повному обсязі з огляду на таке.

У відповідності до ч.8 ст.43 ЦПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Згідно ч.ч.3-5 ст.95 ЦПК України, учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Отже з урахуванням вимог ч.8 ст.43 та ч.ч.3-5 ст.95 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 дійшов обґрунтованого висновку про те, що надані позивачем письмові докази не можуть прийматись судом.

Посилання апеляційної скарги на те, що позовну заяву подано до набрання чинності ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, апеляційний суд вважає, необґрунтованими з огляду на таке.

15 грудня 2017 року набув чинності Цивільний процесуальний кодекс України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи конверту, який містить відмітку штампу відділення поштового зв'язку ОСОБА_3 (який, як вбачається з матеріалів справи є представником ОСОБА_1.) 17 грудня 2017 року направив позовну заяву до Дарницького районного суду м. Києва (а.с.4), тобто після набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції Закону України № 2147-VIIIвід 03 жовтня 2017 року, а відтак судом першої інстанції вірно зауважено, що позивач посилався на норми ЦПК в редакції Закону №1618-IV від 18 березня 2004 року зі змінами.

При цьому апеляційний суд звертає увагу позивача на таке.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

У відповідності до ч.7 ст.185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

У зв'язку з наведеним, повернення позовної заяви ОСОБА_1 не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки після усунення вказаних невідповідностей вимогам закону, позивач має право повторного звернення до суду із позовною заявою.

З урахуванням викладених обставин апеляційний суд вважає, що ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року є законною та обґрунтованою, постановленою з додержанням норм процесуального права, тому підстав для її скасування у апеляційного суду відсутні, а відтак у відповідності до ст.375 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:

Судді: