Справа № 2-7870/2009 Головуючий у І інстанції Бондаренко О. В.
Провадження № 22-ц/780/1548/18 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 26 30.03.2018
УХВАЛА

30 березня 2018 року Апеляційний суд Київської області в складі судді судової палати в цивільних справах Березовенко Р.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2015 року у справі за заявою Державної іпотечної установи, заінтересовані особи: акціонерний комерційний банк "Трансбанк", ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, про видачу дубліката виконавчого листа,-

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2015 року заяву Державної іпотечної установи про видачу дубліката виконавчого листа задоволено.

Видано дублікат виконавчого листа відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2009 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 22.03.2010 року, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Київської області від 02.10.2013 року, у справі № 2-7870/2009, про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 солідарно на користь Державної іпотечної установи заборгованості в сумі 97170, 18 грн., а також судовий збір у сумі 924,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн., всього 98214,18 грн. та про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, будинок зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном загальною площею 54,4 кв.м, житловою площею 34,7 кв.м та земельну ділянку площею 0,0930 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_2 12 лютого 2018 року подала апеляційну скаргу на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2015 року з пропуском річного строку на її апеляційне оскарження.

Однак апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою не може бути відкрито з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 разом зі скаргою 12 лютого 2018 року подано клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження вказаної ухвали місцевого суду з посиланням на поважність причин пропуску строку. ОСОБА_2 вказує на те, що вона дізналась про постановлену ухвалу від 24 червня 2015 року значно пізніше, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

При цьому, не зазначає жодного посилання на аркуші справи, а також, якими саме наявними доказами матеріалів справи підтверджуються дані обставини.

Отже, вищевказані посилання ОСОБА_2, як на підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції.

Вирішення питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави поновлення процесуальних строків на оскарження судового рішення. (п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13 ).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 була залучена до участі у справі в якості відповідача з 2009 року. З дня відкриття провадження у справі - 28 вересня 2009 року в суді першої інстанції і до дня винесення постанови Верховним судом від 04 січня 2018 року вона неодноразово викликалась судами на судові засідання по даній справі за адресами, які зазначались в матеріалах справи, зокрема апеляційних, касаційних скаргах ОСОБА_3

Також на поштову адресу ОСОБА_2 надсилалась копія ухвали про видачу дубліката виконавчого листа від 24 червня 2015 року (Т.1 а.с. 234).

Із Єдиного Державного реєстру судових рішень вбачається, що мотивований текст судового рішення від 24 червня 2015 року у вказаній справі був надісланий до реєстру 25 червня 2015 року та оприлюднений 02 липня 2015 року.

Після 2015 року вказана справа неодноразово переглядалась судами першої, апеляційної, касаційної інстанцій. Про перебування справи в провадженні судів, її розгляд судами ОСОБА_2 повідомлялась неодноразово, про що свідчать судові повідомлення, які знаходяться у справі. А отже, відповідач, як сторона у справі, мала право ознайомлюватись з матеріалами справи і могла дізнаватися про хід і стадію її розгляду.

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов'язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процессу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Крім того, відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 було відомо про апеляційне оскарження ухвали місцевого суду від 11 березня 2016 року, оскільки вона була повідомлена про її розгляд 01 серпня 2016 року, 29 серпня 2016 року через отримання матір'ю ОСОБА_4 судового повідомлення, в якій ОСОБА_4 також залучена відповідачем (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення - Т.2 а.с. 98, 106). А також, рекомендоване повідомлення про розгляд справи 03 жовтня 2016 року було вручено особисто ОСОБА_2 за поштовою адресою: АДРЕСА_1 (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення - Т.2 а.с. 116).

Відповідно до ч. 3 ст. 130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

ОСОБА_2 також був відомий і номер справи, яка знаходиться в провадження суду ще з 2009 року.

І ОСОБА_2, і ОСОБА_4 також, як сторони у справі, неодноразово належним чином були повідомлені про розгляд справи судами різних інстанцій.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що наведені ОСОБА_2 підстави для поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження не можуть бути враховані судом, оскільки незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення (ч. 2 ст. 358 ЦПК України).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Встановлення в законі строків на апеляційне оскарження також спрямовано на забезпечення вказаного принципу. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення може порушити принцип правової визначеності.

Разом з тим, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України»).

Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Виходячи з вищенаведеного та враховуючи ті обставини, що відповідач ОСОБА_2 була залучена до розгляду справи № 2-7870/2009, повідомлялась, відповідно до вимог чинного на час розгляду справи Цивільного процесуального кодексу України, про розгляд цієї справи, але свідомо не дізнавалась про стан відомого їй судового провадження та ухилялась від отримання судових повідомлень в даній справі, та своєчасно не скористалась правом на оскарження ухвали суду в апеляційному порядку, і те, що апеляційна скарга подана нею після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, вважаю, що відсутні правові підстави для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2015 року, відповідно до вимог ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 354, ч.2 ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про поновлення процесуальних строків апеляційного оскарження ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2015 року.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2015 року у справі за заявою Державної іпотечної установи, заінтересовані особи: акціонерний комерційний банк "Трансбанк", ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, про видачу дубліката виконавчого листа.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів.

Суддя Апеляційного суду Київської області Р.В. Березовенко