Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 335/468/16-ц

провадження № 61-15548 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3,

треті особи: ОСОБА_4, арбітражний керуючий Клименко Олександр Юрійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду

м. Запоріжжя від 21 липня 2016 року у складі судді Рибалко Н. І. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 01 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Гончар М. С., Кухаря С. В., Осоцького І. І.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ

КБ «ПриватБанк»), приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, арбітражний керуючий

Клименко О. Ю., про визнання договору іпотеки припиненим та зняття обтяжень.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 04 лютого 2008 року, укладеним між ОСОБА_4 та Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ

КБ «ПриватБанк», між цими ж сторонами, укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість. Постановою Господарського суду Запорізької області від 16 серпня 2010 року фізичну особу-підприємця

ОСОБА_4 визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. Листом

від 09 листопада 2010 року арбітражний керуючий Клименко О. Ю. повідомив ПАТ КБ «ПриватБанк» про дату, час та місце проведення повторних відкритих торгів з продажу заставного майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

25 листопада 2010 року проведені прилюдні торги з продажу квартири

№ 179 по вул. Нижньодніпровській, 4 у м. Запоріжжі, переможцем яких є вона. У зв'язку з цим, 17 березня 2011 року між нею та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу зазначеної квартири. ПАТ КБ «ПриватБанк» не оскаржував результати проведених прилюдних торгів, грошові кошти від реалізації іпотечного майна перераховані на користь банку у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статті 17 Закону України «Про іпотеку» вважала, що іпотека припинилася, однак 16 травня 2011 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 були поновлені записи про реєстрацію обтяжень у Державному реєстрі іпотек та Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності.

24 лютого 2015 року вона звернулася із заявами до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» із вимогами про скасування зазначених записів, однак вони залишені без задоволення.

Посилаючись на те, що банк скористався своїм правом кредитора та в порядку звернення стягнення на майно отримав грошові кошти від реалізації іпотечної квартири, просила визнати іпотечний договір від 04 лютого 2008 року

№ ZPCOG3 припиненим та скасувати в Державному реєстрі іпотек обтяження, запис від 16 травня 2011 року за реєстраційним № 11170974, та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна заборону на нерухоме майно, запис від 16 травня 2015 року за реєстраційним № 11170906.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня

2016 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір іпотеки від 04 лютого 2008 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 не припинено, оскільки боржником не виконано зобов'язання за кредитним договором, що свідчить про відсутність правових підстав для припинення іпотеки. Крім того, ухвала господарського суду на підставі якої фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 визнано банкрутом скасована, та постановлено нову ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01 листопада 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилено, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня

2016 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим. Додатково зазначив, що оскільки записи про реєстрацію обтяжень відновлені у зв'язку із скасуванням судових рішень, якими вони були попередньо скасовані, іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек 04 лютого 2008 року. Крім того, договір купівлі-продажу на підставі якого до позивача перейшло право власності на квартиру, що є предметом іпотеки був укладений у межах процедури банкрутства, а не в порядку, передбаченому Законом України «Про іпотеку».

У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, у якій він просив скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2016 року і ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 01 листопада 2016 року,та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» реалізував своє право кредитора та в порядку звернення стягнення на іпотечне майно отримав від його реалізації грошові кошти на погашення заборгованості позичальника за кредитним договором, що узгоджується з висновками Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

10 червня 2015 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до

ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4, арбітражний керуючий

Клименко О. Ю., про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, а тому зазначена обставина є преюдиційною у розумінні приписів частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року. Банк не заперечував проти продажу квартири, що перебувала в іпотеці на прилюдних торгах, був учасником справи про визнання фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 банкрутом. У подальшому банк позбавлений права на звернення стягнення на іпотечне майно, оскільки такий спір вже був предметом судового розгляду. Таким чином, внесення записів про обтяження належного позивачеві майна порушує її права, як власника квартири, оскільки вона позбавлена можливості розпоряджатися ним на власний розсуд.

У червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшов відзив на касаційну скаргу, поданий ПАТ КБ «ПриватБанк», у якому банк з урахуванням доповнень, просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відзив мотивовано тим, що ОСОБА_1 вже зверталась із аналогічними позовними вимогами до банку у порядку адміністративного судочинства, за наслідками розгляду яких, встановлено відсутність підстав вважати договір іпотеки припиненим, оскільки ОСОБА_4 не виконав зобов'язань за кредитним договором. Договір іпотеки є чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року у справі № 6-639цс15. Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надавав згоду арбітражному керуючому на відчуження предмета іпотеки. За таких обставин вважав, що іпотека є дійсною для нового набувача майна, а тому відсутні правові підстави для визнання її припиненою відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку», інші підстави для припинення іпотеки відсутні.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

10 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п'яти суддів.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 04 лютого 2008 року між ЗАТ

КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_4 отримав грошові кошти у розмірі 299 212, 50 грн, із сплатою 15 процентів річних на суму залишку заборгованості за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 04 лютого 2038 року, на придбання у власність квартири АДРЕСА_2 у

м. Запоріжжі.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, цього ж дня, між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_3.

Постановою Господарського суду Запорізької області від 16 серпня 2010 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 07 лютого 2011 року, фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Клименка О. Ю., якого зобов'язано здійснити ліквідаційну процедуру відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Ухвалою цього ж суду від 16 грудня 2010 року зобов'язано приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 скасувати заборони на відчуження та обмеження щодо розпорядження квартирою № 179 по

вул. Нижньодніпровській, 4 у м. Запоріжжі.

Протоколом проведення прилюдних торгів із продажу майна від 25 листопада 2010 року переможцем торгів, предметом яких була квартира № 179 по

вул. Нижньодніпровській, 4 у м. Запоріжжі, визнано ОСОБА_1

На підставі зазначеного протоколу, 17 березня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу зазначеної квартири.

Постановою Вищого господарського суду України від 20 квітня 2011 року ухвалу Господарського суду Запорізької області від 16 грудня 2010 року, постанову Господарського суду Запорізької області від 16 серпня 2010 року, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 07 лютого 2011 року скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Запорізької області.

16 травня 2011 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 до Державного реєстру іпотек внесений реєстраційний запис за № 11170974 про обтяження за іпотечним договором на об'єкт - квартиру АДРЕСА_4.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 06 червня 2011 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 06 липня 2011 року та постановою Вищого господарського суду України від 28 вересня 2011 року, провадження у справі про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 припинено.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 04 лютого 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4, арбітражний керуючий Клименко О. Ю., про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2015 року стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 246 662, 09 грн, з яких заборгованість за кредитом - 309 158, 97 грн, заборгованість за процентами - 496 438, 51 грн, заборгованість по пені - 441 064, 61 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, треті особи: ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_4, арбітражний керуючий Клименко О. Ю., про зобов'язання вчинити певні дії, відмовлено.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права й обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки).

Дані до розділу Державного реєстру прав вносяться в разі прийняття рішення про державну реєстрацію прав. Державна реєстрація речових прав скасовується в разі припинення дії договору, укладення іншого договору або винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до Державного

реєстру прав (частина перша-друга статті 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час прийняття постанови господарським судом про зобов'язання нотаріуса скасувати заборону на відчуження та обмеження щодо розпорядження спірною квартирою).

Порядок державної реєстрації іпотек у спірний період регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (втратив чинність 31 січня 2013 року; далі - Тимчасовий порядок).

Запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду з обов'язковим зазначенням порядкового номера запису. Реєстратор вносить до Реєстру відомості про виключення запису в день надходження повідомлення чи рішення суду (пункт 25, 26 Тимчасово порядку у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За змістом статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

У справі, яка переглядається, спірне майно, що було предметом іпотеки, відчужено в процесі ліквідаційної процедури боржника, грошові кошти від реалізації квартири АДРЕСА_1, перераховані ПАТ КБ «ПриватБанк» на погашення заборгованості іпотекодавця за кредитним договором.

Умови та порядок відновлення платоспроможності суб'єкта підприємницької діяльності - боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів установлює Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відчуження майна, переданого в іпотеку, під час проведення ліквідаційної процедури здійснюється в порядку, визначеному цим Законом.

З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника (пункт 6 частини першої статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Дії ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду: власником майна (органом, уповноваженим управляти майном) банкрута; особою, яка відповідає за зобов'язаннями банкрута; кожним кредитором окремо або комітетом кредиторів; особою, яка, посилаючись на свої права власника або іншу підставу, передбачену законом чи договором, оспорює правомірність віднесення майнових активів або коштів до ліквідаційної маси (частина четверта статті 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

ПАТ КБ «ПриватБанк» не оскаржувало правомірність віднесення нерухомого іпотечного майна до ліквідаційної маси, погодилося на відчуження предмета іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури боржника, отримало грошові кошти від реалізації іпотечного майна на погашення заборгованості за кредитним договором, тобто фактично реалізувало своє переважне право кредитора на звернення стягнення на іпотечне майно.

Щодо підстав визнання іпотеки припиненою, з урахуванням зазначених вище обставин, Верховний Суд вважає за потрібне зазначити наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 ЦПК України 2004 року (у редакції, що була чинною на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій)).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини в своїй практиці, зокрема у рішенні від

13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішенні від

30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), зазначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, іпотека припиняється у разі реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону.

У статті 41 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно із статтею 50 Закону України «Про іпотеку» після продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах або продажу предмета іпотеки відповідно до статті 38 цього Закону припиняються будь-які права та вимоги інших осіб на нерухоме майно, що було предметом іпотеки, які виникли після державної реєстрації іпотеки за іпотечним договором, згідно з яким було звернено стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес, та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Суди попередніх інстанцій не урахували зазначеного, а також те, що виконання забезпечувального зобов'язання за договором іпотеки фактично відбулося, предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_3 відповідно до протоколу проведення прилюдних торгів із продажу майна

від 25 листопада 2010 року був реалізований ОСОБА_1 за фактичної згоди ПАТ КБ «ПриватБанк», яке отримало кошти від продажу іпотечної квартири у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором, а відтак припинилися будь-які його права та вимоги інших осіб на це нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб, відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить статі 17 Закону України «Про іпотеку», а тому обраний позивачем спосіб захисту є ефективним, таким, що відповідає змісту та характеру порушеного права, а тому підлягає задоволенню.

З огляду на наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв'язку із чим відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення скасуванню, то сплачений судовий збір ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної/касаційної скарги у загальному розмірі 2 480,40 грн підлягає стягненню з відповідачів у рівних частках на користь позивача.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 01 листопада

2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, арбітражний керуючий Клименко Олександр Юрійович, про визнання договору іпотеки припиненим та зняття обтяжень, задовольнити.

Визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором від 04 лютого 2008 року

№ ZPC0G3, укладеним між Закритим акціонерним Комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_4.

Скасувати в Державному реєстрі іпотек запис від 16 травня 2011 року, реєстраційний номер обтяження 11170974, та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна заборону на нерухоме майно запис від

16 травня 2015 року, реєстраційний номер обтяження 11170906.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по 1 240,20 грн із кожного.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

О.В. Ступак

Г. І. Усик