Єд. унік. № 243/7789/18
Провадження № 2/243/2746/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м. Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Старовецького В.І.

за участю секретаря судового засідання Каліух К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, за участю законного представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Слов'янської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

17.08.2018 року ОСОБА_1, за участю законного представника ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, за участю третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Слов'янської міської ради про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.08.2001 року по 10.02.2004 року. Від шлюбу у сторін народилась дитина - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач зазначає, що з дня його народження та по теперішній час він зареєстрований та мешкає із матір'ю за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на її утриманні. ОСОБА_1 стверджує, що коли йому виповнилося пів року відповідач для того щоб виселити його з вказаної квартири, в якій він був зареєстрований, без згоди органу опіки, подарував дану квартиру своєму брату та вигнав позивача разом з його матір'ю з квартири, позбавивши свого сина житла. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 05.09.2003 року з ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання позивача у розмірі ? частки його доходів, на що вказує позивач як про підставу ухилення батьком від виконання своїх батьківських обов'язків відносно нього. ОСОБА_1 зазначає, що батько ніколи із ним не зустрічався, не проводив до школи, не відвідував його у школі, не вітав із днем народження та іншими святами. Він ніколи не бачив батьківської ласки та турботи, слів поради від батька, оскільки батько ніколи не цікавився його життям та розвитком, а лише створював перешкоди у вихованні, зокрема, не надавав згоди ОСОБА_2 на виїзд до країни Європи для розвитку світогляду дитини та засвоєння певних знань для обрання майбутньої професії.

Позивачу відомо, що батько ухилявся від виконання рішення суду про стягнення аліментів, ніколи не цікавився та не цікавиться станом його здоров'я, не приймав заходів для його оздоровлення, не піклувався про його фізичний розвиток, розвиток здібностей дитини, не переймався питаннями щодо отримання освіти сином, не відвідував його за місцем його мешкання та можливо що навіть не знає сина в обличчя. На підставі чого

просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_1.

Позивач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не з'явився, надав заяву, в якій свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та розгляд справи проводити без його участі за участю його представника - ОСОБА_5 (а.с.12).

Законний представник позивача ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до судового засідання не з'явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та розгляд справи провести без її участі (а.с.13).

Представник позивача ОСОБА_5 про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до судового засідання не з'явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та розгляд справи провести без її участі (а.с.79).

Відповідач ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив судове засідання проводити без його участі та справу розглянути за наявними матеріалами з урахуванням висновку органу опіки та піклування (а.с.78). Долучив відзив на позовну заяву, в якому вказав, що 10.02.2004 року шлюб між ним та ОСОБА_2 було розірвано. Від шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають спільну дитину - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. З часу припинення шлюбних відносин і до офіційного розірвання шлюбу відповідач мешкав у своїх батьків, а дружина разом із сином мешкали за адресою: АДРЕСА_1. Відносини між відповідачем та дружиною були напружені, мати позивача відмовляла у спілкуванні з сином. 18.06.2003 року Органом опіки та піклування Слов'янської міської ради було прийнято рішення про встановлення ОСОБА_3 та бабусі ОСОБА_6 часу для спілкування з дитиною. Після прийняття вищевказаного рішення ОСОБА_2 не дотримувалася його виконання та повідомила відповідачу, що дитина хвора та звернулась до органу опіки та піклування із заявою про зменшення часу спілкування дитини із батьком. 22.06.2004 року Слов'янським міськрайонним судом було ухвалено рішення по справі № 2-273-2004, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про скорочення порядку спілкування та участі у вихованні неповнолітньої дитини стосовно ОСОБА_1 було відмовлено та попереджено про те, що мати не повинна перешкоджати спілкуванню батька із сином. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 27.09.2004 року було змінено порядок спілкування з дитиною та зменшено час на таке спілкування. Не зважаючи на наявність судового рішення відповідачу створювалися перешкоди з боку матері щодо спілкування з дитиною. Не зважаючи на наявність рішення суду відповідач не міг спілкуватися із сином, під час відвідування сина він або хворів або спав. Мати дитини не надавала відповідачу можливості спілкування із сином, зверталася до органів поліції (міліції), із заявами про вчинення кримінального правопорушення про звинувачення ОСОБА_3 у викраденні їхнього спільного сина. Відповідач зазначає, що з моменту прийняття рішення апеляційним судом та до теперішнього часу рішення суду матір'ю належним чином не виконується. Протягом 2004-2005 років відповідач неодноразово звертався до органу опіки та піклування з приводу невиконання матір'ю рішення суду та створенню перешкод батькові та бабусі у спілкуванні з дитиною. Відповідач вказує, що до 2007 року він навідувався до дитячого садочку, в якому перебував його син, цікавився його успіхами, проте спілкуватися не наважувався, оскільки у 2005 році спілкування закінчилося сваркою із матір'ю дитини, коли остання на очах у сина викинула усі привезені батьком подарунки. Батько цікавився життям сина через спільних із колишньою дружиною знайомих. Під час проведення антитерористичної операції на території м. Слов'янська у 2014 році зі згоди відповідача ОСОБА_2 було надано дозвіл та кошти на виїзд із дитиною за межі м. Слов'янська. Щодо виконання рішення суду про стягнення аліментів

відповідач вказує, що у 2011 році він залишився на деякий час без роботи у зв'язку із чим виникла заборгованість зі сплати аліментів, однак на теперішній час заборгованість відсутня. На ґрунті виниклих конфліктів між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, остання неодноразово зверталася до суду із позовними заявами про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина. Протягом 2017-2018 років відповідач звертався до різних державних установ з приводу з'ясування місцеперебування свого сина, оскільки мати перешкоджала у спілкуванні із дитиною. Батько неодноразово намагався отримати від ОСОБА_2 контактні дані сина, щоб мати змогу налагодити спілкування, проте відповіді з цього приводу жодного разу не отримував. Відповідач вважає, що їхньому спілкуванню із сином всіляко перешкоджала мати, оскільки не дозволяла бачитися із дитиною та робила все для того, щоб спілкування не було, оскільки із ОСОБА_2 в нього склалися несприятливі стосунки. Вважає, що та таке відношення у позивача склалося до батька саме зі слів матері. Відповідач зазначає, що відсутні будь-які підстави для позбавлення його батьківських прав, оскільки він не ухилявся від спілкування із сином та його виховання, а навпаки його намаганням налагодити родинні стосунки перешкоджає ОСОБА_2 (а.с.23-25).

Представник третьої особи про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі та при ухваленні рішення врахувати висновок Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради (а.с.57).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 47 ЦПК України, неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України).

Як встановлено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.08.2001 року по 10.02.2004 року.

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 17.07.2002 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Слов'янського міського управління юстиції (а.с.5).

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 05.09.2003 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі ? частки його доходів.

Згідно довідки-розрахунку Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 11.09.2016 року про стягнення аліментів з ОСОБА_3, станом на 01.09.2017 року останній має заборгованість зі сплати аліментів у сумі 34 756,00 гривень (а.с.7).

Відповідно до довідки-розрахунку Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 02.08.2017 року про стягнення аліментів з ОСОБА_3, заборгованість відповідача становить 2 254,00 гривень (а.с.8).

Як вбачається з довідки-розрахунку Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 22.12.2017 року про стягнення аліментів з ОСОБА_3, станом на 01.12.2017 року заборгованість відповідача становить 4 236,00 гривень (а.с.9).

Відповідач вказує про те, що одразу після народження сина в них із ОСОБА_2 постійно виникали суперечки з приводу спілкування із сином та його та виховання, мати не дозволяла спілкуватися та бачитися із дитиною, оскільки вони мешкали за різними адресами, проте відповідачем вживалися заходи щодо налагодження родинних зв'язків із сином, про що свідчать письмові докази, що містяться в матеріалах даної справи.

Згідно виписки з протоколу № 5 засідання опікунської ради від 18.06.2003 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (бабусі) було визначено час для спілкування із ОСОБА_1, а саме батькові - по вівторкам, середам, четвергам з 08 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин через тиждень, бабусі - по понеділкам з 08 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин через тиждень. Мати ОСОБА_2 було попереджено не чинити перешкоди батькові та бабусі у спілкуванні із дитиною (а.с.27).

Відповідно до рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22.06.2004 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про скорочення порядку спілкування та участі у вихованні неповнолітньої дитини ОСОБА_1 було відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визначення часу спілкування з неповнолітньою дитиною батькові було задоволено частково та визначено батькові та бабусі певні дні та години спілкування із дитиною, а саме батькові - по вівторкам, середам, четвергам з 08 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин через тиждень, бабусі - по понеділкам з 08 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин через тиждень. ОСОБА_2 було попереджено не чинити перешкоди у спілкуванні із дитиною (а.с.28).

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 27.09.2004 року було змінено порядок спілкування із ОСОБА_1, а саме батькові та бабусі було визначено спілкування по суботам та неділям кожного тижня з 09 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин (а.с.29-30).

Згідно заяви ОСОБА_2 від 21.01.2005 року остання зверталася до органів поліції (міліції) із заявою з приводу погроз з боку відповідача щодо викрадення ОСОБА_1 (а.с.31).

Листом Слов'янського ГВ УМВС України в Донецькій області ОСОБА_2 було

повідомлено, що факти зазначені нею у заяві від 21.01.2005 року не підтвердилися та роз'яснено, що ОСОБА_2 не повинна перешкоджати у спілкуванні батька та бабусі із ОСОБА_1 (а.с.32).

Згідно висновку органу опіки та піклування Слов'янської міської ради щодо виконання рішення апеляційного суду «Про порядок спілкування із дитиною ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1» від 19.01.2005 року, 19.01.2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 повторно зверталися до опікунської ради з приводу створення перешкод у спілкуванні з боку матері ОСОБА_2 із сином (онуком) (а.с.33).

Відповідно до заяви ОСОБА_7, що діяла за довіреністю ОСОБА_2 остання підтвердила, що отримала аліменти від ОСОБА_3 за період з 2004 року по 06.06.2017 року (а.с.36).

Згідно довідки-розрахунку Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 08.06.2017 року, про стягнення аліментів з ОСОБА_3, станом на 07.06.2017 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с.35).

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 05.10.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди батька було задоволено частково та надано ОСОБА_2 дозвіл на тимчасовий багаторазовий вивіз ОСОБА_1 з території України на територію Російської Федерації на період часу до 04.07.2018 року (а.с.39).

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 02.11.2017 року рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 05.10.2017 року скасовано, в задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с.41-43).

Відповідач вказує про те, що під час виникнення сварок між ним та ОСОБА_2 остання неодноразово зверталася до суду із позовними заявами до відповідача про позбавлення його батьківських прав відносно сина. Проте, судом не приймаються до уваги як належні докази ухвали Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19.08.2017 року та 11.04.2018 року, оскільки дані копії процесуальних документів містять зазначення «Особа 1», «Особа 2», що унеможливлює встановлення осіб, які зверталися до суду із вказаними позовами (а.с.37,40).

Згідно заяви відповідач звертався до уповноваженого з прав дітей м. Санкт-Петербурга Російської Федерації щодо встановлення місцезнаходження або місцеперебування свого сина ОСОБА_1, оскільки у 2014 році ОСОБА_2 тимчасово в'їхала на територію Російської Федерації до м. Санкт-Петербурга разом із сином та їхнє місцезнаходження відповідачу невідоме (а.с.44).

Листом уповноваженого з прав дитини у м. Санкт-Петербурзі від 02.11.2017 року відповідачу було роз'яснено порядок звернення до державних установ та отримання інформації щодо сина ОСОБА_1 (а.с.45).

Листом Уповноваженого Президента України з прав дитини від 23.10.2017 року ОСОБА_3 було роз'яснено порядок звернення до Міністерства юстиції України для повернення дитини в Україну (а.с.46).

Згідно заяви про забезпечення реалізації права доступу до дитини відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей відповідач звертався до Міністерства юстиції України щодо повернення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 до України (а.с.49).

Відповідно до запиту ОСОБА_3 від 30.11.2017 року до Державної бюджетної загальноосвітньої установи гімназії № 293 Красносельського району м. Санкт-Петербурга, відповідач намагався розшукати сина, надсилав йому листи, оскільки йому було відомо, що ОСОБА_1 навчався у вищевказаній гімназії (а.с.47).

Згідно листа ОСОБА_3, що було адресовано ОСОБА_1, батько виявляв бажання до спілкування та налагодження родинних відносин із сином (а.с.48).

Листом Слов'янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 11.01.2018 року ОСОБА_3 було повідомлено про те, що звернення за фактом протиправних дій зі сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстровано до журналу єдиного обліку заяв та повідомлень за № 1253 від 12.01.2018 року (а.с.50).

Листом Слов'янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 16.01.2018 року ОСОБА_3 було повторно повідомлено про те, що заява відносно ОСОБА_2 зареєстрована до журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення за № 1696 від 16.01.2018 року (а.с.51).

Відповідно до ст.155 ч.4 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

З роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п.15, в абзаці 2 п.16 постанови №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позивач вказує, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів за вищевказаним рішенням суду, на підтвердження чого надав довідки від 11.09.2016 року, 02.08.2017 року та 22.12.2017 року про стягнення аліментів з ОСОБА_3 (а.с.7-9).

Проте, як вбачається з довідки про доходи ОСОБА_3 від 05.09.2018 року, із його заробітної плати було утримано кошти зі сплати аліментів у розмірі 10 478,35, в тому числі в рахунок погашення заборгованості у розмірі 9 234,01 гривень (а.с.34), що на думку суду свідчить про намагання відповідача належним чином надавати кошти на утримання сина не зважаючи на те, що відповідач на теперішній час перебуває у другому шлюбі від якого має двох малолітніх дітей, що слідує з висновку органу опіки та піклування Слов'янської міської ради від 12.10.2018 року.

Більш того, згідно правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладена в ухвалах від 01.11.2017 року та 27.11.2017 року по справам № 299/3019/16-ц та № 428/10911/16-ц, ВССУ дійшов висновку, що наявність заборгованості зі сплати аліментів не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Окрім цього, суд не приймає до уваги скриншоти смс-повідомлень, що містяться в матеріалах даної справи, оскільки текст смс-повідомлень частково неможливо прочитати, у зв'язку із чим неможливо встановити зміст повідомлення.

Твердження позивача про те, що батько для того щоб виселити ОСОБА_1 та свою на той час дружину ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 уклав 24.03.2003 року договір дарування зазначеної квартири та подарував квартиру своєму брату жодним чином не підтверджується, оскільки матеріали справи не містять належних доказів цього та це є лише припущенням позивача.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що відповідач по справі не приймав та до теперішнього часу не приймає участі у його вихованні, матеріальної допомоги на його утримання не надає, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, проте жодного доказу на підтвердження вказаних доводів не надає.

Крім того, наданими письмовими доказами підтверджуються намагання відповідача спілкуватися із сином, налагодити родинні стосунки через органи опіки та піклування, учбові заклади, знайомих, однак із письмових звернень до органів поліції (міліції) та органу опіки та піклування вбачається, що мати перешкоджала спілкуванню батька із сином, не повідомляла про їхнє із сином місцезнаходження, не надавала засобів зв'язку із сином, не приймала подарунків для сина від батька, на ґрунті виниклих конфліктів матері із батьком ОСОБА_2 зверталася до суду із позовами про обмеження спілкування відповідача із позивачем, що заважало отриманню дитині батьківської турботи та виховання в тому обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та розвитку.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Слов'янської міської ради від 12.10.2018 року, орган опіки та піклування вважає, що ОСОБА_3 недоцільно позбавити батьківських прав відносно ОСОБА_1, оскільки фактів ухилення від виконання батьківських обов'язків по вихованню позивача встановлено не було (а.с.58).

Враховуючи вищевикладені докази, суд вважає, що відповідач в міру своїх об'єктивних можливостей намагається забезпечити необхідний добробут сина та виявляє інтерес до дитини. Зазначені фактори в сукупності, на думку суду, можна розцінювати як такі, що доводять відсутність факту ухилення відповідача від виховання дитини, а також доводять відсутність факту свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками.

На думку суду позбавлення батьківських прав з підстав ухилення батьків від виконання своїх обов'язків може мати місце лише тоді, коли таке ухилення має явний характер, тобто коли батьки не спілкуються та не виявляють прагнення до спілкування з

дитиною, взагалі не піклуються та не намагаються піклуватися про матеріальний добробут і розвиток дитини.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт перешкоджання з боку матері спілкуванню батька та бабусі із сином (онуком), встановлення певних меж та обмежень матір'ю щодо належного виховання батьком своєї дитини.

Враховуючи те, що на теперішній час позивачу виповнилося 16 років та він здатен самостійно вирішувати чи бажає він спілкуватися із батьком, з урахуванням вищезазначених норм права, обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв'язку із недоведеністю їх позивачем по справі. Крім того, суд вважає, що позбавлення батьківських прав за відсутності підстав для цього по причині недоведеності, може вплинути на права та інтереси неповнолітньої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Оскільки позивача при зверненні до суду із даним позовом було звільнено від сплати судового збору, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 150, 155, 164-165 СК України, ст. ст. 10, 12, 13, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, за участю законного представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Слов'янської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя

Слов'янського міськрайонного суду В.І.Старовецький