Ухвала

28 березня2018 року

м. Київ

справа № 663/2615/15-ц

провадження № 61-4435св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 02 липня 2016 року у складі головуючого судді Шульги К. М. та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 10 жовтня

2016 року у складі колегії суддів: Семиженка Г. В., Полікарпової О. М., Прокопчук Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») подало до суду позов до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з договором від 30 травня 2006 року

№ Ф060527П відповідач ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 8 359 доларів США зі сплатою 12 % річних за користування кредитом у строки та в порядку, встановлені договором, з кінцевим терміном повернення кредиту до 29 травня 2016 року. На забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 02-23-Ф060527П-1087. Відповідач ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 12 серпня 2015 року виникла заборгованість, у розмірі 246 063 грн 70 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 127 023 грн 73 коп., заборгованості за процентами - 58 794 грн 40 коп., пені за прострочення повернення кредиту - 43 739 грн 75 коп., пені за прострочення повернення відсотків - 16 505 грн 82 коп.

Відповідач ОСОБА_3 з позовом не погодився, вважав, що доводи позивача не ґрунтуються на чинному законодавстві і не можуть бути задоволені, оскільки позивач звернувся з позовом зі спливом строку позовної давності та не просив його поновити.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 02 липня 2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 30 травня 2006 року № Ф060527П у сумі 100 880 грн 29 коп. У решті позовних вимог відмолено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що стягненню підлягає сума заборгованості за кредитом, у межах загального трирічного строку позовної давності, тобто яка виникла після 10 вересня 2012 року. Разом з тим наданий 10 червня 2016 року відповідачем розрахунок свідчить про визнання ним позову у розмірі

4 720,65 доларів США, що еквівалентно сумі 100 880 грн 29 коп., інші вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з недоведеністю. Крім того, з позовом до поручителя ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося з пропуском шестимісячного строку, визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України, тобто порука припинилась.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 10 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково, рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 02 липня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 скасовано. Позов ПАТ «Укрсоцбанк» до

ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь

ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 30 травня 2006 року № Ф060527П у розмірі 47 203 грн 93 коп. - погашення заборгованості зі сплати відсотків, 18 215 грн 36 коп. - пеня за прострочення сплати відсотків, всього -

65 419 грн 29 коп. У задоволенні інших позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до

ОСОБА_3 відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення тіла кредиту та неустойки, нарахованої у зв'язку з порушенням відповідачем обов'язку повернути кредит, не підлягають задоволенню через сплив строку позовної давності, однак підлягають стягненню з боржника відсотки та пеня за прострочення їх сплати у межах строку позовної давності, визначеного у розрахунку позивачем, який відповідачем не спростовано.

У листопаді 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на оскаржувані судові рішення, в якій просить їх скасувати та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що наявна заборгованість відповідача підлягає стягненню у повному обсязі, оскільки останній платіж фактично було здійснено не

09 квітня 2009 року, а 11 серпня 2015 року, адже провадження судом відкрито

11 вересня 2015 року, тобто суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що заборгованість за кредитним договором, яка виникла до 10 вересня 2012 року, знаходиться за межами строку позовної давності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 06 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення від ОСОБА_3, у яких заявник просить у задоволенні касаційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» відмовити, посилаючись на те, що доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують і не містять посилань на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі судового рішення.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ цивільну справу передано Верховному Суду.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про

відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом

касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим

Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року передано на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду справу № 444/9519/12-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 10 березня 2016 року.

Зокрема, Верховний Суд у справі, яку передано на розгляд до Великої Палати зазначив, що позов простягнення заборгованості за кредитним договором поданий поза межами строку позовної давності задоволенню не підлягає і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Постановляючи вказану ухвалу, Верховний Суд виходив із наявності підстави, передбаченої пунктом 7 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, оскільки вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Так, зі змісту правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України

від 02 грудня 2015 року, справа № 6-249цс15, вбачається, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Проте у постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року, справа

№ 6-2104цс16, зазначено, що згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Така ж правова позиція зазначена Верховним Судом України у постанові

від 16 вересня 2015 року № 6-68цс15.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що стаття 266 ЦК України встановлює, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог, які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги, у зв'язку з чим застосування наслідків позовної давності до основної вимоги виключає можливість стягнення процентів та пені поза її межами.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що до спірних правовідносин у справі судами не застосовано строків позовної давності до додаткових вимог (стягнення відсотків та пені), про які просив відповідач під час розгляду справи, адже зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), що є підставою для відмови у задоволенні позову (частина четверта статті 267 ЦК України), оскільки поза межами строку позовної давності вимоги задовольнятися не можуть.

Враховуючи зазначене, вбачається, що оскаржувані судові рішення у даній справі та оскаржуване рішення, яке передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

За змістом пункту десятого частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 444/9519/12-ц.

Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 663/2615/15-цза позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 02 липня 2016 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 10 жовтня 2016 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи

№ 444/9519/12-ц.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: А. С. Олійник

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г.І. Усик