Справа №472/1286/17 18.07.2018
Провадження №22-ц/784/910/18
Головуючий суду першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 7 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Ямкової О.О., Колосовського С.Ю.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

без участі учасників справи та їх представників, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року, ухвалене о 15 год. 56 хв. під головуванням судді Кучерявенка С.С. в приміщенні суду в смт.Веселинове, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Веселинівська районна державна адміністрація Миколаївської області про визнання наказів незаконними та їх скасування, скасування державної реєстрації права власності на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання незаконним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року ОСОБА_4 та інші звернулися до суду із вищезазначеним позовом до ОСОБА_3 та інших.

Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 28 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 в частині вимог до Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області (далі Веселинівська РДА) залишено без розгляду.

Наступною ухвалою суду від 28 листопада 2017 року Веселинівську РДА залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 28 листопада 2017 року вищезазначений позов було розєднано. Виділено в окреме провадження позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання наказів вказаного управління незаконними та їх скасування, скасування державної реєстрації права власності.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_5 наказом ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 15 вересня 2016 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, розташованої в межах території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області.

На підставі вказаного наказу нею замовлено та розроблено проект землеустрою щодо відведення у власність вказаної земельної ділянки.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївські області від 18 липня 2017 року затверджено розроблений за її заявою проект землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки із кадастровим номером :03:000:0634 та надано її у власність.

Однак, державним реєстратором відмовлено у реєстрації за позивачем права власності на спірну земельну ділянку у звязку з реєстрацією такого права за ОСОБА_3

Посилаючись на те, що наказ ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області про надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою та наказ про затвердження документації та надання її останньому у власність прийнято з порушенням процедури відведення новоствореної земельної ділянки, формування та передання її йому у власність порушують права ОСОБА_4 на отримання спірної земельної ділянки у власність та уточнивши свої вимоги, позивач остаточно просила визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області №14-4696/14-17- СГ від 15 квітня 2017 р. про надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та наказ №14-8693/14-17-СГ від 17 червня 2017 р. про затвердження проекту землеустрою і надання ОСОБА_3 у власність земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0634 та скасувати державну реєстрацію права власності на дану земельну ділянку за ОСОБА_3

Під час розгляду справи ОСОБА_3 подав зустрічний позов до ОСОБА_4 та ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_3 зазначав, що він на законних підставах набув право власності на спірну земельну ділянку. Однак, як зясувалося у подальшому ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області затвердило ОСОБА_4 проект землеустрою щодо відведення у власність належної йому землі.

На його думку вищевказані дії ОСОБА_4 та ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області порушують його право власності на земельну ділянку, у звязку з чим він просив визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області №14-9663/14-17-СГ від 18 липня 2017 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_4 земельної ділянки із кадастровим номером :03:000:0634.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

З відповідачів в рівних частинах на користь ОСОБА_4 стягнуто судовий збір в сумі 2 240 грн.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі порушили порядок надання земельних ділянок в межах норм безоплатної приватизації, а саме спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3, що спричинило порушення прав та інтересів ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд вважав його безпідставним.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

На апеляційну скаргу надійшов відзив від представника позивача адвоката ОСОБА_6, в якому вона просить скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що висновки суду щодо порушення визначеного порядку передачі ОСОБА_3 у власність земельної ділянки ґрунтуються на встановлених обставинах справи та вимогах закону.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частина 1 статті 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» передбачає, що для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.«а» ч.3 ст.22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Отже, вказана норма надає право громадянам набувати у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, до яких належать сільськогосподарські та несільськогосподарські угіддя.

Згідно з п.«в» ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Частиною 6 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_7 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_7 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З аналізу вказаних норм, вбачається, що відповідач ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою має право вчинити лише такі дії, а саме: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або надати мотивовану відмову у його наданні з підстав, які прямо передбачені ст.118 ЗК України.

Перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, при цьому зобовязує орган державної влади у випадках прийняття рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Пунктом «б» ч.1 ст.121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га.

Крім того, ч.4 ст.122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області згідно з положеннями ч.4 ст.122 ЗК України є територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, який уповноважений здійснювати передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Зокрема, до таких повноважень входить затвердження проектів землеустрою.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЗК України, земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з Інструкцією «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої наказом Держземагентства України від 18 травня 2010 р. №376, межа земельної ділянки сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки.

Бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтовними розмірами зазначається заявником на фрагментах планово-картографічних матеріалів, які надають можливість правильно визначити місце розташування земельної ділянки, на яку претендує особа, яка звернулась з клопотанням з метою безоплатного отримання земельної ділянки у власність.

Тобто, графічні матеріали, які додаються до клопотання, повинні бути такими, обсяг даних яких дозволяє чітко ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів, а бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою, що б давало можливість відповідачу насамперед встановити зазначене місце розташування, перевірити відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів та у передбачених земельним законодавством випадках надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо чітко визначеної земельної ділянки.

Крім того, необхідно звернути увагу, що згідно з пунктами 45, 47, 162 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. №1051 (далі Порядок), з метою надання фізичним та юридичним особам актуальної картографічної інформації про об'єкти Державного земельного кадастру згідно з пунктами 162-199 цього Порядку державними кадастровими реєстраторами виготовляється викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану) за формою згідно з додатком 7.

Викопіювання виготовляється в масштабі, який забезпечує чітке відображення усіх елементів картографічної основи Державного земельного кадастру та відображених на ній відомостей Державного земельного кадастру (зокрема обліковий номер обєкта Державного земельного кадастру; кадастровий номер земельної ділянки; номер кадастрового кварталу; номер кадастрової зони; найменування адміністративно-територіальної одиниці).

Згідно з п.183 Порядку викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану) формується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру в одному примірнику, який надається заявникові після підписання Державним кадастровим реєстратором, адміністратором центру надання адміністративних послуг, уповноваженою посадовою особою виконавчого органу місцевого самоврядування та засвідчення його підпису власною печаткою, а у разі, коли викопіювання надається в електронній формі, - посвідчення його власним цифровим підписом.

З матеріалів справи вбачається, що 02 серпня 2016 року ОСОБА_4 звернулась до ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га ріллі за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованих в межах території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації (т.1 а.с.196).

Позивач до свого клопотання додала схему розташування земельної ділянки, з аналізу якої можливо встановити бажане її місце розташування, ідентифікувати її на місцевості.

15 вересня 2016 року ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області видано наказ №14-8687/14-16-СГ, яким ОСОБА_4 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, із земель сільськогосподарського призначення державної власності Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, орієнтовним розміром 2,0 га ріллі для ведення особистого селянського господарства (т.1 а.с.35).

На підставі договору від 27 вересня 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване підприємство «Геокадастр» розробило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 (т.1 а.с.190-216).

Порядок погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється ст.ст.118 та 186-1 ЗК України.

Відповідно до ч.9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно з приписами ч.ч.4, 5, 6, 7 ст.186-1 ЗК України розробник проекту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Даний проект землеустрою 21 березня 2017 р. погоджено Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру (т.1 а.с.190).

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру установлює Закон України «Про Державний земельний кадастр».

Відповідно до ч.3 ст.5 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Кабінет Міністрів України постановою №1051 від 17.10.2012 р. затвердив Порядок ведення Державного земельного кадастру) (далі Порядок), згідно з пунктом 5 якого, до складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр» та цим Порядком.

Згідно з п.67 Порядку ведення Державного земельного кадастру, внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку.

Забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України «Про Державний земельний кадастр».

Документи, які є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати вимогам Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку.

У відповідності до п. 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Частинами 5, 6 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Порядок проведення державної реєстрації земельної ділянки також визначено у п.107 -114 Порядку.

Так, відповідно до абз.1 п.109 цього Порядку державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Для чого кадастровому реєстратору подаються (п.110): 1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; 2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації); 3) електронний документ.

Відповідно до п.111 державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: 1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку; 2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій: здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку.

13 березня 2017 р. ОСОБА_4 звернулася до відділу у Веселинівському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області із заявою про реєстрацію земельної ділянки, реєстраційний номер звернення ЗВ-017. Державний кадастровий реєстратор, перевіривши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробленої ТОВ «СП «Геокадастр», на відповідність вимогам законодавства, 21 березня 2017 р. здійснив державну реєстрацію земельної ділянки, присвоїв кадастровий номер :03:000:0634 та видав на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику витяг за номером НВ-017 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, який містить всі відомості про неї, внесені до Поземельної книги та кадастровий план, як складову частину витягу (т.1 а.с.70-71).

Державним кадастровим реєстратором було повернуто заявникові документацію із землеустрою з проставленою позначкою про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави колегії суддів дійти до висновку, що розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки необхідне для формування земельної ділянки.

Такий висновок також узгоджується з положеннями ст.50 Закону України «Про землеустрій», відповідно до якої проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

З врахуванням положень п.49-51 Порядку датою відкриття Поземельної книги на дану земельну ділянку є дата державної реєстрації земельної ділянки 21 березня 2017 року, а номером Поземельної книги - кадастровий номер земельної ділянки.

Відповідно до положень п.5 п.75 Порядку інформація про внесення відомостей до Державного земельного кадастру згідно з п.88 цього Порядку та відповідні відомості про об'єкти Державного земельного кадастру згідно з пунктами 162-199 цього Порядку щодо сформованої земельної ділянки підлягає оприлюдненню.

Зважаючи на викладене, земельна ділянка в межах території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, орієнтовним розміром 2,0000 га є сформованою, оскільки визначено її площу, межі, присвоєно кадастровий номер :03:000:0634, відомості про дану земельну ділянку внесені до Державного земельного кадастру та розміщено на Публічній карті України .

Отже, з врахуванням вимог земельного законодавства відсутні підстави для нового формування на підставі іншого проекту землеустрою.

Проте територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у строки, визначені ч.9 ст.118 ЗК України, не прийняв рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність ОСОБА_4

17 липня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області із заявою про затвердження проекту та відведення земельної ділянки у власність (т.1 а.с.187).

Наказом №14-9663/14-17-СГ від 18 липня 2017 року ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області затвердило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надало у власність ОСОБА_4 земельну ділянку, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :03:000:0634) із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області (т.1 а.с.73).

У звязку з цим ОСОБА_4 звернулася до державного реєстратора для реєстрації права власності на вищезазначену земельну ділянку. Однак, у проведенні державної реєстрації права власності їй відмовлено, оскільки відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав право власності на оспорювану земельну ділянку зареєстровано за іншим субєктом права.

06 березня 2017 р. до ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області звернувся ОСОБА_3 із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення в межах території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області (т.1 а.с.124).

ГУ Держгеокадастр у Миколаївській області в порушення вимог ст.118 ЗК України не здійснило належним чином перевірку документів, наданих ОСОБА_3, на їх відповідність вимогам земельного законодавства.

При наявності відомостей про те, що спірна земельна ділянка, яка знаходиться в межах території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, орієнтовним розміром 2.0000 га за заявою ОСОБА_4 вже сформована згідно з проектом, розробленим 27 вересня 2016 року ТОВ «СП «Геокадастр» на замовлення іншої особи (ОСОБА_4А.), на підставі наданих їй дозволів, відкрито Поземельну книгу (датою відкриття якої є державна реєстрація земельної ділянки в державному земельному кадастрі) та їй присвоєно кадастровий номер :03:000:0634 (що є номером поземельної книги), подальше формування земельної ділянки можливе лише за технічною документацією, а не за проектом землеустрою.

Незважаючи на таке наказом №14-4696/14-17-СГ від 15 квітня 2017 року ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області надав ОСОБА_3 дозвіл на розроблення документації із землеустрою (т.1 а.с.112).

Згодом ОСОБА_3 подав розроблений проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на погодження.

У порушення вимог п.107-111 Порядку за відсутності підтвердження формування земельної ділянки на підставі розробленої документації із землеустрою ОСОБА_3, при наявності відомостей у Державному реєстрі відносно земельної ділянки, сформованої на підставі документації ОСОБА_4, наказом ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області №14-8693/14-17 - СГ від 17 червня 2017 року погоджено ОСОБА_3 проект землеустрою та надано право власності на спірну земельну ділянку.

На підставі вищезазначеного наказу 27 червня 2017 р. ОСОБА_3 зареєстрував право власності на земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер :03:000:0634) для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області (номер запису про право власності 21208247) (т.1 а.с.74).

Отже, за вказаних обставин виникла ситуація, за якою на одну й ту ж саму земельну ділянку претендують дві особи. При цьому, як встановлено судом та не заперечується сторонами, ОСОБА_4 звернулася до ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області з відповідною заявою раніше, ніж відповідач ОСОБА_3, її дії щодо оформлення земельної ділянки були послідовними, своєчасними, з дотриманням вимог законодавства, а тому правомірними.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення позивачем строків виготовлення проекту землеустрою, не мають належного юридичного обґрунтування в силу того, що обовязок по дотриманню граничного шестимісячного строку покладається на розробників документації із землеустрою.

Між тим, заявниця при поданні клопотання дотрималась обовязкової вимоги ч.6 ст.118 ЗК України, ст.50 Закону України «Про землеустрій», а саме зазначила бажане місце розташування земельної ділянки, додавши викопіювання з індексної кадастрової карти Катеринівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області.

ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, у свою чергу, всупереч застереженням, які містяться у ч.7 ст.118 ЗК при розгляді клопотання ОСОБА_3, яке надійшло пізніше, не пересвідчилось у відповідності розташування обєкта вимогам законодавства та не врахувало вимог як названих норм, метою яких і є уникнення такого конфлікту між заінтересованими особами, так і вищенаведених положень Конституції щодо обовязку органів державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, забезпечувати рівність конституційних прав і свобод громадян, недопустимості надання привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У подальшому, незважаючи на те, що 21 березня 2017 року за заявою ОСОБА_4 була здійснена державна реєстрація проекту землеустрою, тобто здійснено формування земельної ділянки з конкретно визначеними межами за відповідною фізичною особою (ст.791 ЗК, ст.50 Закону «Про землеустрій») ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області всупереч наданих йому повноважень не ухвалило рішення, за наявності для того законних підстав, про відмову в затвердженні проекту землеустрою за зверненням ОСОБА_3, чим суттєво порушило права першого заявника на отримання у власність земельної ділянки.

Не заслуговують на увагу посилання апеляційної скарги на те, що у позивача не виникло жодних прав повязаних з набуттям спірної земельної ділянки, адже вони спростовуються як державною реєстрацією земельної ділянки, яка мала місце 21 березня 2017 р., так і наказом ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області №14-9663/14-17-СГ від 18 липня 2017 року про затвердження проекту землеустрою з наданням ОСОБА_4 у власність спірної земельної ділянки, який до речі, незважаючи на такі посилання оскаржував сам же відповідач.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку про незаконність оспорених наказів, зазначених у первісному позові, та необхідність скасування державної реєстрації права власності з метою ефективного відновлення порушених прав позивача ОСОБА_4 та відповідно відхилення зустрічного позову у звязку з тим, що ці вимоги носять взаємовиключний характер з первісним позовом.

Посилання апелянта на неможливість втручання у право власності не можна визнати обґрунтованими, тому що це право виникло у відповідача у незаконний спосіб і не лише у звязку з неправомірними діями (помилками) державного органу, але, і у звязку з недотриманням ним самим процедури повязаної з формуванням земельної ділянки, що свідчить про його обізнаність з державною реєстрацією проекту землеустрою за іншою особою.

Безпідставними є доводи і щодо не зазначення судом норм матеріального права, які порушені територіальним органом влади у сфері земельних відносин, адже рішення суду першої інстанції містить посилання на відповідні норми земельного законодавства, порушення яких допустився орган геокадастру при вирішенні звернень осіб, які виявили бажання щодо безоплатного отримання землі у власність.

Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

ОСОБА_8

Повний текст постанови складено 20 липня 2018 року.