Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 695/1126/15-ц

провадження № 61-13904св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

відповідач - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 17 березня 2016 року у складі колегії суддів Бондаренка С. І., Храпка В. Д., Новікова О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 22 лютого 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» правонаступником якого з 04 лютого 2011 року є ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір «Авто пакет», за яким останньому у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності надано на придбання автотранспортного засобу грошові кошти (кредит) в сумі 19 600 доларів США під 15,1 % річних з терміном погашення до 18 лютого 2015 року.

Умовами договору визначено, що повернення кредиту та сплата передбачених договором відсотків здійснюється шляхом сплати мінімально необхідного платежу в розмірі 381,36 доларів США до 18 числа поточного місяця.

27 січня 2012 року між позивачем та відповідачами було укладено додаткову угоду № 1 якою було змінено кінцевий термін повернення кредиту, а саме до 17 лютого 2017 року та умови щодо суми мінімально необхідного платежу, яка на відміну від кредитного договору визначалась графіком, що міститься у додатку № 1 та повинна складати 341,17 доларів США.

Відповідачем умови договору не виконано внаслідок чого станом на 13 лютого 2015 року сума боргу становить 10 268,45 доларів США, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 8 594,58 доларів США, проценти в сумі 1 097,08 доларів США, пені за порушення сплати кредиту в сумі 7 379,00 грн та штраф за порушення вимог кредитного договору в сумі 7 570,54 грн.

22 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки відповідно до умов якого остання поручилася перед позивачем за належне виконання ОСОБА_1 взятих зобов'язань, що витікають з кредитного договору від 22 лютого 2008 року.

Позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в сумі 9 691,66 доларів США та 14 949,54 грн неустойки (пеня і штраф).

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18 січня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 9 691,66 доларів США та 14 949,54 грн неустойки (пеня і штраф).

В задоволенні позову до ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Відмовляючи в солідарному стягненні боргу з боржника та поручителя суд виходив з того, що зобов'язання за договором поруки у поручителя припинились.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 17 березня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» задоволено.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 9 691 долар 66 центів США та 14 949,54 грн неустойки.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» судові витрати в сумі 1 463,78 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» судові витрати в сумі 1 463,78 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави несплачений судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру в сумі 1 210, 61 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 М на користь держави несплачений судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру в сумі 1 210,61 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що шестимісячний строк, визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України, кредитор не пропустив, оскільки 19 лютого 2015 року банк встановив строк для дострокового повернення кредиту 3 дні. Вказаний строк закінчився 23 лютого 2015 року. До суду банк звернувся з позовом 30 березня 2015 року.

У квітні 2016 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Черкаської області від 17 березня 2016 року та залишити в силі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18 січня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що з договору поруки від 22 лютого 2008 року вбачається, що в ньому не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки пунктом 5.3 цього договору установлено, що дія договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по договору «Автопакет» чи виконанням поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами цього договору.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Суд апеляційної інстанції не застосував до спірних правовідносин норми закону, що підлягали застосуванню, в результаті чого ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права.

Рішення суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором не оскаржується, а тому судом касаційної інстанції не перевіряється.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 1 статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що 22 лютого 2008 року між ВАТ КБ «Надра» (банк), правонаступник ПАТ «Комерційний Банк «Надра», та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений договір кредиту «Автопакет» за умовами якого банк надає позичальнику грошові кошти у сумі 19 600 доларів США зі сплатою 15,1 % на рік, які позичальник зобов'язався повертати кожного місяця до 18 числа шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу в розмірі 381,36 доларів США терміном погашення до 18 лютого 2015 року.

В забезпечення виконання умов укладеного кредитного договору, 22 лютого 2008 року, між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки за умовами якого остання поручилась перед банком за належне виконання ОСОБА_1 взятих зобов'язань, що витікають з договору «Автопакет» в повному обсязі.

27 січня 2012 року між ПАТ «Комерційний Банк «Надра» (Банк, Кредитор), ОСОБА_1 (Позичальник, Заставодавець), ОСОБА_3 (Поручитель) була укладена додаткова угода №1 до договору «Автопакет» від 22 лютого 2008 року якою, змінено дату повернення кредиту на 17 лютого 2017 року, а мінімальний щомісячний платіж визначається графіком, що міститься в додатку до даного договору.

Як вбачається з графіка погашення до додаткової угоди № 1 щомісячний мінімальний платіж складав 20 лютого 2012 року 498,64 долара США, а в подальшому 341,17 долара США та 17 лютого 2017 року 258,96 долара США.

19 лютого 2015 року ПАТ «КБ «Надра» звернувся з вимогою до боржника - ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_3 про дострокове повернення кредиту 3 дні.

Відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник. У разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши їм письмову вимогу від 19 лютого 2015 року про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів протягом 3 днів з дати одержання цієї вимоги.

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та неустойки, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

До таких висновків прийшов Верховний Суд України в постанові від 27 січня 2016 року в справі №6-990цс15.

Оскільки договір поруки, укладений з позивачем містить посилання на конкретну дату з якою пов'язано закінчення його строку дії а саме дата повернення кредиту - 17 лютого 2017 року, необхідно виходити з того, що вимоги до поручителя за цим договором може бути пред'явлено шляхом звернення до суду з позовною заявою протягом шести місяців від дня настання строку невиконання основного зобов'язання.

Апеляційний суд встановив, що 19 лютого 2015 року банк направив листа про дострокове повернення кредиту протягом 3 днів. Вказаний строк закінчився 23 лютого 2015 року.

До суду банк звернувся з позовом 30 березня 2015 року. Тому шестимісячний строк, визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України не пропустив.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Отже, висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, встановленим згідно з вимогами процесуального закону, а також узгоджуються із нормами матеріального права, які судом правильно застосовано.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 17 березня 2016 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель В. М. Коротун
В. П. Курило