Справа № 642/19/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) в складі:

головуючого судді - Ольховського Є.Б.

при секретарі - Алімурадовій Т.Я.

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_2, 3-я особа: ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та скасування запису, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 03.01.2018 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтуванні своїх вимог вказав що між ним та ОСОБА_3 01.10.2010 року було укладено договір позики , який було забезпечено в цей же день договором іпотеки. Предметом іпотеки є квартира 54 за адресою м. Харків, вул. Золочівська 30/1 яка на праві власності належала позивачу. Оскільки позивач не виконував взяті на себе обовязки з повернення кредиту судовим рішенням Апеляційного від 12.01.2016 року з нього на користь ОСОБА_3 стягнуто суму заборгованості в розмірі 233715.32 грн. та судовий збір в сумі 2337.15 грн. Вказану суму позивач передав ОСОБА_3, однак остання, незважаючи на повернення боргу, звернулась до приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_2 , з заявою щодо проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру що остання і зробила своїм рішенням індексний номер 33598138 від 27.01.2017 року, не переконавшись в відсутності заборгованості у ОСОБА_1 перед ОСОБА_3, а отже не дотримавшись вимог Закону україни «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Прохає від суду визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаруса ХМР ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 33598138 від 27.01.2017 року, на підставі якого внесено запис про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, визнати протиправними дії ОСОБА_2 по внесенню вказаного напису та скасувати цей напис. Також прохає стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Ухвалою Ленінського р/с м. Харкова від 05.01.2018 року відкрито спрощене провадження без виклику сторін.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалась.

ОСОБА_3 надіслала на адресу суду відзив на позов в якому з позовом категорично не погодилась. Вказала що в провадженні Ленінського р/с м. Харкова перебуває її позов до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю де предметом розгляду є квартира АДРЕСА_1 , і звертаючись з позовом про скасування рішення про реєстрацію права власності позивач зловживає своїми правами з метою затягування розгляду іншої справи. Вказала що спірний напис нотаріус вчинила законно, на підставі належних документів. Зазначила що крім рішення суду від 12.01.2016 року існує ще одне рішення Ленінського р/с м. Харкова від 09.06.2016 року за яким ОСОБА_1 повинен сплатити ОСОБА_3 суму 331507.34 грн. і зазначене рішення не виконане, хоча набуло законної сили. Прохала в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, суд дійшов висновку що позов задоволенню не підлягає за наступним:

судом встановлено що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено 01.10.2010 року договір позики який в цей же день забезпечено договором іпотеки квартири АДРЕСА_2. Вказані правочини належним чином зареєстровані ( с.с. 40-42).

Рішенням Ленінського р/с м. Харкова від 01.06.2013 року задоволено позов ОСОБА_3 та з ОСОБА_4 стягнуто суму заборгованості в розмірі 748567.58 грн. Рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 12.01.2016 року рішення Ленінського р/с м. Харкова від 01.06.2013 року змінене. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу 233715.32 грн. та судовий збір 2337.15 грн. (с.с. 43-48). Вказане рішення набуло законної сили.

Нотаріально посвідченою заявою від 12.02.2016 року ОСОБА_3 підтвердила отримання від ОСОБА_4 на виконання рішення Апеляційного суду від 12.01.2016 року суму коштів в розмірі 233715.32 грн. та судового збору в сумі 2337.15 грн. (с.с.16).

09.06.2016 року рішенням Ленінського р/с м. Харкова задоволено позов ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_1 на її користь за період з 11.04.2013 р. по 27.01.2016 рік проценти за користування коштами, 3% річних від простроченої суми боргу, неустойку за період з 27.01.2015 року по 27.01.2016 року в загальній сумі 331507.34 грн. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27.04.2017 року рішення від 09.06.2016 року залишено без змін (с.с. 49-52).

11.10.2016 року ОСОБА_3 засобами поштового звязку , в звязку з невиконанням рішення суду від 09.06.2016 року, направила ОСОБА_1 письмову вимогу про усунення порушень (с.с. 55-59). Вимога містила посилання на положення ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо можливості звернення стягнення на спірну квартиру.

Вказану вимогу ОСОБА_1 отримав власноручно про що свідчить розписки на зворотних поштових повідомленнях (с.с. 60).

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, оскільки не заперечувалось позивачем, що своїх забов*язань по виконанню судового рішення від 09.06.16 року ОСОБА_1 не виконав.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотеко держатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

Згідно до норми ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь - якого збільшення цієї суми, яке було передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Пунктом 11 укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 іпотечного договору сторони визначили декілька позасудових способів звернення стягнення на предмет іпотеки, серед яких право іпотекодержателя обернути у свою власність заставлене в іпотеку майно (в порядку 37 Закону України «Про іпотеку») в рахунок виконання забезпеченого цією іпотекою зобов'язання.

Оскільки боржник ОСОБА_1 порушив взяті на себе зобовязання і борг кредитору ОСОБА_3 не повернув, з метою задоволення своїх вимог за Договором позики від 01 жовтня 2010 року, керуючись ст. ст. 7, 37 Закону України «Про іпотеку» та п. 11 іпотечного договору, 25 січня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до нотаріуса, як державного реєстратора, із заявою про державну реєстрацію за нею права власності на предмет іпотеки. Разом із відповідною заявою про державну реєстрацію за нею права власності на предмет іпотеки ОСОБА_3 подала приватному нотаріусу оригінали всіх необхідних документів на підтвердження виникнення у неї безспірного права на звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: оригінали договору позики та іпотечного договору та заяву позивача щодо факту не перебування ним в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах, оригінал правовстановлюючого договору купівлі-продажу разом з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, витягом з державного реєстру іпотек та витягом про реєстрацію в ЄР заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, оригінали технічної документації на іпотечне майно, оригінал звіту про незалежну оцінку іпотечного майна задля визначення вартості нерухомого майна станом на момент набуття на нього права власності, а також направлену на поштову адресу боржника кредитором письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язань за договором позики з викладом стислого змісту порушених зобовязань, вимогою про виконання порушеного зобов'язання у тридцяти денний строк з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання, зі знаками поштової оплати - описами вкладення в цінний лист, квитанціями про сплату послуг поштового зв'язку та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (с.с. 61-68).

25 січня 2017 року приватний нотаріус ОСОБА_2 на виконання п. 2 ч. 1 ст. 10 та ст. 18 Закону України «Про державину реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зареєструвала право власності на квартиру № 54 , що розташована за адресою: місто Харків, вулиця Золочівська, в будинку № 30/1 за ОСОБА_3 Ф

ОСОБА_1 посилається на те, що приватним нотаріусом не було досліджено подані ОСОБА_3 документи, а саме: не було встановлено факту виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя.

Зазначене спростовується наступним, рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01 червня 2013 року, частково зміненим рішенням апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2016 року у цивільній справі № 642/3232/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за Договором позики стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість на загальну суму 236 052 (двісті тридцять шість тисяч п'ятдесят дві) грн. 47 коп.

На виконання вказаного рішення, 12 лютого 2016 року ОСОБА_1 виплатив (повернув) ОСОБА_3 грошові кошти на загальну суму 236 052 (двісті тридцять шість тисяч п'ятдесят дві) грн. 47 коп.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням,

проведеним належним чином. ,

За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання згідно зі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до Договору позики, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Л Ф 01 жовтня 2010 року, кінцевий строк повернення коштів встановлено як 01 жовтня 2012 року.

При цьому в п. 6 Договору позики від 01 жовтня 2010 року, сторони дійшли згоди про те, що «в разі, якщо позичальник, тобто ОСОБА_1, прострочать повернення чергової частини суми позики, позикодавець, тобто ОСОБА_3, з шостого дня прострочення нараховує штраф (пеню) в розмірі 700 (сімсот) грн. за кожен день прострочення.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня фактичного повернення позики.

Указані правила в цілому спрямовані на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів та порядок їх сплати не визначався.

Правові наслідки порушення зобов'язань передбачені ст. 611 ЦК України, за змістом якої у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Наслідки порушення договору позичальником встановлені ст. 1050 ЦК України.

За відсутності інших передбачених договором або законом підстав, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Згідно висновків ВСУ від 25.05.16 року (справа №6-157цс16), виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не приняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Оскільки боржник ОСОБА_1 належним чином не виконав своїх зобовязань у строк, передбачений договором, то за таке невиконання обовязків з повернення позичених коштів у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, окрім як передбаченої договором позики неустойки, нараховується індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Оскільки позивачем ОСОБА_1 О було прострочено виконання грошового зобов'язання, він зобов'язаний сплатити проценти за користування грошовими коштами, три проценти річних від простроченої суми та неустойку.

Однак, ще до моменту виплати вищезазначених грошових коштів, 27 січня 2016 року І ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про стягнення процентів за користування позиченими у неї коштами, трьох процентів річних і передбаченої Договором позики неустойки за період, не охоплений попереднім судовим рішенням, а саме стягнення процентів за користування позиченими у неї коштами, трьох процентів річних і передбаченої Договором позики неустойки за період з 11 квітня 2013 року по 27 січня 2016 року. За результатами розгляду цивільної справи № 642/551 /16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування позикою, 3 % річних та неустойки 09 червня 2016 року Ленінським районним судом м. Харкова було винесене рішення, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року, в якому позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнили частково. Стягнуто 331507.34 грн.

А отже, доводи ОСОБА_1 про те, що під час прийняття приватним нотаріусом як державним реєстратором речових прав на нерухоме майно спірного рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на іпотечну квартиру, ним не було встановлено факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин повязує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, є необгрунтованими та безпідставними, оскільки суперечать дійсним обставинам справи та спростовуються наведеними вище письмовими доказами.

Посилання позивача ОСОБА_1 на подвійне стягнення на користь ОСОБА_3 суми заборгованості у звязку із набуттям нею права власності на зазначену квартиру, судом відхиляється оскільки процедура звернення стягнення проходила виключно в рахунок існуючої та визначеної судовим рішенням від 09.06.16 року суми заборгованості боржника перед кредитором ОСОБА_3

Таким чином суд вважає що позивач не довів належними та припустимими доказами що приватний нотаріус порушила його права а отже позов задоволенню не підлягає.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову не підлягають стягненню судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 247, 274, 279, 354 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 7,37 Закону України «Про іпотеку» суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_2, 3-я особа: ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та скасування запису - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Згідно до ч. 11 ст. 272 ЦПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Апеляційна скарга, згідно до перехідних положень, подається до суду апеляційної інстанції через Ленінський р/с м. Харкова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Суддя Є.Б. Ольховський