Дата документу 11.07.2018
ЄУ № 420/996/18
Провадження №2-о/420/210/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Проньки В.В.

за участю секретаря Сіренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому в порядку окремого провадження в смт. Новопсков цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, який має юридичне значення, заінтересована особа - Новопсковський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області із заявою в якій просить встановити, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с. Рибінськ, Корюківського району Чернігівської області, громадянин України, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_11 у м. Ровеньки, смт. Любимівка Луганської області, Україна, причина смерті: віддалені наслідки ураження судин головного мозку.

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_11 помер її чоловік ОСОБА_2. Новопсковським відділом ДРАЦ їй було відмовлено в державній реєстрації смерті ОСОБА_2, оскільки поданий нею документ не відповідає формі визначеній законодавством України. Єдиним шляхом отримання свідоцтва про смерть чоловіка є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення. Факт смерті ОСОБА_2 необхідно встановити для отримання належного свідоцтва про смерть, та оформлення спадкових прав.

Заявник в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи клопотання осіб, які беруть участь у справі, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заяву необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з абз. 2 ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Отже, вказаний закон не містить спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на тимчасово не підконтрольній Україні території, що при таких обставинах унеможливлює державну реєстрацію смерті певної особи в позасудовому порядку.

Відповідно до відмови Новопсковського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 09.07.2018 за вих. №1414/17.22-66 заявнику відмовлено в державній реєстрації смерті ОСОБА_2 за наданим заявником документом на підтвердження смерті останнього, оскільки його форма не відповідає формі, визначеній наказом Міністерством охорони здоров'я України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024.

Відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_2, виданого 03 грудня 1998 року Ровеньківським МВ УМВС України в Луганській області, заявник - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка села Лупасово Корюковського району Чернігівської області.

З довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №928007227 від 10.10.2016 вбачається, що заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_3, виданого 03 грудня 1998 року Ровеньківським МВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець села Рибінськ Корюківського району Чернігівської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2, 1949 року народження, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4, виданого 01 січня 1970 року.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявник надала лікарське свідоцтво про смерть №347, видане 26 червня 2018 року медичною установою, розташованою на тимчасово неконтрольованій українською владою території. Згідно вказаного лікарського свідоцтва про смерть, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_11 в м. Ровеньки смт. Любимівка (смт. Дзержинський) Луганської області, причина смерті: відділенні наслідки ураження судин головного мозку ІІІ ст.

Згідно довідки про причину смерті №347, ОСОБА_2, помер ІНФОРМАЦІЯ_11 у віці 69 років, причина смерті: відділенні наслідки ураження судин головного мозку ІІІ ст.

Також на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявником до матеріалів справи додано квитанцію №299021, дозвіл на поховання, дві фотокартки з кладовища.

Оцінюючи свідоцтво про смерть, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

З огляду на викладене, суд вважає, що доводи заявника є законними, обґрунтованими і підтверджені наявними у справі доказами, а тому вимоги заявника про встановлення факту смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_11, підлягають задоволенню.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 21 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» заявник звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду із даною заявою.

У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір у даній справі має бути компенсований за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 4. ст. 317, ст. 430 ЦПК України ухвалене судом рішення у справі про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей» від 12.05.2016 №1351-VIIІ селище міського типу Дзержинський Ровеньківської міської ради перейменовано на селище міського типу Любимівка.

Керуючись ст. ст. 4, 12-13, 81, 141, 258, 263-265, 268, 293-294, 315-319, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, який має юридичне значення, заінтересована особа - Новопсковський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, задовольнити повністю.

Встановити, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с.Рибінськ Корюківського району Чернігівської області, громадянин України, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_11 у м. Ровеньки, смт. Любимівка Луганської області, Україна, причина смерті: віддалені наслідки ураження судин головного мозку ІІІ ст.

Заявник - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, паспорт серії НОМЕР_2, виданий 03 грудня 1998 року Ровеньківським МВ УМВС України в Луганській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Заінтересована особа - Новопсковський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, який розташований за адресою: вул. Українська, 51, смт. Новопсков, .

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Допустити рішення до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подано до апеляційного суду Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: підпис. В.В. Пронька