АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2018 року м. Київ

Справа № 22-5122 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Арапіна Н.Є.

Унікальний номер № 755/13707/17 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Пікуль A.A., Невідомої Т.О.

розглянувши у судовому засіданні справу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &qu20;Про судоустрій і статус суддів&q?ус; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?пу;Голос України&q?і ; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII &q? д;Прикінцеві та перехідні положення&quта; Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &qu20;Про судоустрій і статус суддів&q?ус; апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII &qu8);Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У вересні 2017 року ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В позові просило суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 7 610,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 08.08.2015 року в м. Києві відбулось ДТП за участю автомобіля марки &q?а ;Daewoo Matiz&q?ля; д.н.з НОМЕР_2 під керуванням відповідача у справі та автомобіля марки &quсп;Volkswagen Caddy&q?ар; д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, власником якого є ТОВ «Собі».

10.11.2015 року постановою Деснянського районного суду м. Києва було встановлено, що ОСОБА_1, керуючи автомобілем &quЮ.;Daewoo Matiz&q?ом; д.н.з НОМЕР_2, рухаючись заднім ходом здійснила наїзд на припаркований автомобіль &q?а ;Volkswagen Caddy&q?бі; д.н.з. НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів, при цьому керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, чим порушила вимоги п.п. 2.9 а), 13.1 ПДР.

В результаті вчинення даного правопорушення відповідачем було завдано матеріальної шкоди власнику автомобіля марки &qu в;Volkswagen Caddy&q?ар; д.н.з. НОМЕР_1 ТОВ «Собі».

Автомобіль &qunt;Daewoo Matiz&q?ом; д.н.з НОМЕР_2 на момент ДТП було застраховано, згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/4258476 від 28.05.2015 р. в ПАТ «СК «СКАЙД».

На підставі Заяви про страховий випадок, Страхового акту №1878/15 від 08.04.2016 року, Рахунку №ЧИ-0877 від 19.08.2015 року ПАТ «СК «СКАЙД» здійснила виплату страхового відшкодування в сумі 7 610,00 грн.

08.12.2016 року між ПАТ &qu2.;СК &qu.1;СКАЙД&q?ку; та ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №01/08.12.16 р., відповідно до якого ПАТ &qu16;СК &q?дп;СКАЙД&q? я; відступило право вимоги за грошовими зобов'язаннями ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ».

Враховуючи те, що відповідачем не було повідомлено страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду у встановлені строки. Керування ОСОБА_1 транспортним засобом відбулося в стані алкогольного сп'яніння, позивач просив суд стягнути суму страхового відшкодування з відповідача, а саме у сумі 7 610,00 грн., а також судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року позов було задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість, порушення норм процесуального та матеріального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт посилалась на те, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав та інтересів не передбачений ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Наполягала, що будь-якої шкоди ПАТ «СК «СКАЙД» та ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» не завдавала. За своїм змістом та правовою природою право на звернення з регресним позовом та право на відшкодування шкоди є різними та не можуть ототожнюватися.

Зазначене призвело до одночасного порушення норм матеріального і процесуального права, адже питання щодо відшкодування шкоди судом залишилось невирішеним, враховуючи стягнення судом з ОСОБА_1 коштів саме в порядку регресу.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

26.06.2018 року ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» подало відзив на апеляційну скаргу в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.08.2015 року о 23.50 год. по пр. Лісовому, 26 в м. Києві Ус Ю.Ю., керуючи транспортним засобом марки &q?. ;Daewoo Matiz&q?ру; д.н.з НОМЕР_2, рухаючись заднім ходом здійснила наїзд на припаркований автомобіль &q? х;Volkswagen Caddy&q? н; д.н.з. НОМЕР_1 (водій ОСОБА_2.), що призвело до пошкодження транспортних засобів, при цьому керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, чим порушила вимоги п.п. 2.9 а), 13.1 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність, згідно ст.ст.124, 130 КпАП України.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 10.11.2015 року була встановлена вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.ст.124, 130 КпАП України та закрито провадження у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.44)

Транспортний засіб &quan;Daewoo Matiz&qu-s; д.н.з НОМЕР_2, був застрахований в ПАТ «СК «СКАЙД» на умовах полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/4258476 від 28.05.2015 р.

Власником транспортного засобу марки &qu-s;Volkswagen Caddy&q?м ; д.н.з. НОМЕР_1 є ТОВ «Собі».

10.08.2015 р. уповноважений представник ТОВ «Собі» звернувся до ПАТ «СК «СКАЙД» із заявою про страховий випадок (а.с.9-10), а 18.08.2015 р. з заявою про відшкодування матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.11)

Страховик керуючись договором страхування визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, про, що 25.11.2015 року складено страховий акт №1878/15 по обов'язковому страхуванню цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля &quяк;Volkswagen Caddy&q?юв; д.н.з. НОМЕР_1 становить 7 610,00 грн. (а.с.40)

Згідно копії платіжного доручення №1524 від 12.04.2016 року, ПАТ «СК «СКАЙД» виплатило на користь ТОВ «Собі» на рахунок ФОП ОСОБА_3 страхове відшкодування у вигляді вартості ремонту автомобіля &q?ов;Volkswagen Caddy&q?гл; д.н.з. НОМЕР_1 у сумі 7 610,00 грн. (а.с.42)

08.12.2016 року між ПАТ &qupa;СК &quUK;СКАЙД&quon; та ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №01/08.12.16 р., відповідно до якого ПАТ &q?х ;СК &quфа;СКАЙД&qu№0; відступило право вимоги за грошовими зобов'язаннями ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договорами страхування. На підставі чого, право вимоги по зобов'язанням від ПАТ СК «СКАЙД» перейшло до ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» (а.с.48-50)

Відповідно до додатку № 1 до договору про надання фінансових послуг факторингу №01/08.12.16 від 08.12.2016 р. (а.с.51-53) в переліку регресивних вимог міститься право вимоги до ОСОБА_1 в розмірі 7 160,00 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушила умови договору страхування в частині своєчасного повідомлення про дорожньо-транспортну приходу та керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння. В результаті чого до страхової компанії, а в подальшому і до позивача, перейшло право регресної вимоги на відшкодування виплаченої потерпілій особі суми страхового відшкодування.

Колегія суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає повністю, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно визначився з виниклими правовідносинами сторін, забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів та в межах заявлених вимог і ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з правильним застосуванням норм матеріального законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим; регрес застосовується після припиненні зобов'язання з відшкодування шкоди.

Разом з тим ст. 993 ЦК передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги сплаченого страхового відшкодування до заподіювача і строк такої вимоги починає спливати з моменту заподіяння шкоди.

У зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності.

Крім того, у правовідносинах майнового страхування страховик, що виплатив страхове відшкодування, не може звернутися до страхувальника чи іншої особи, яка одержала страхове відшкодування.

Натомість регрес у правовідносинах страхування характеризується тим, що страховик одержує право стягнути суму виплаченого відшкодування не лише з третьої особи, а й із самого страхувальника. Право страховика на пред'явлення регресної вимоги передбачене, зокрема, Законом України &qu61;Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів&q?ко;, тобто виникає з правовідносин страхування відповідальності.

Право подати регресний позов до самого страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, виникає у страховика лише з припиненням основного деліктного зобов'язання за фактом здійснення ним виплати страхового відшкодування на користь сторони потерпілого - кредитора в деліктному зобов'язанні.

У справі, що переглядається, спір виник між страховою компанією та водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування за договором страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля, а саме щодо застосування до таких правовідносин положень ст. 1191 ЦК України, ст. 38 Закону України &qu04;Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів&q?о ;.

Окрім того, згідно з пп. &qun.;ґ&qudo; пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України &qu s;Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів&quuo; страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Підпунктом 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону встановлено, що учасники ДТП зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, про настання ДТП. Якщо ці особи з поважних причин не могли виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально.

Згідно пп. а) пп. 38.1.1 п.38.1. ст.38 Закону України пп. &quse;ґ&quli; пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України &qut=;Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів&q?ко; страховику належить право регресивної вимоги, зокрема у випадку якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Оскільки Постановою Деснянського районного суду від 10 листопада 2015 р. стан алкогольного сп'яніння та вина відповідача у заподіянні ДТП доведена, то дана обставина не потребує доказування.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи щодо переходу права вимоги від потерпілого до страхової компанії, після здійснення виплати страхового відшкодування, в результаті наявності вини страхувальника та порушення ним вимог передбачених умовами договору та положеннями законодавства.

Враховуючи те, що ПАТ «СК «СКАЙД» виплатило потерпілому страхове відшкодування за договором, передала регресні вимоги ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» за договором про надання фінансових послуг факторингу, то до нього в порядку та на умовах передбачених ст.1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про страхування», перейшло регресне право вимоги до відповідача.

Посилання позивача на неправильно обраний позивачем спосіб захисту, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки за своїм змістом збитки є складовою частиною шкоди, яка в свою чергу є більш ширшим поняттям. При цьому рішення про наявність або відсутність підстав для задоволення регресної вимоги мусить ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, тому такі спори мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Європейський суд з прав людини в справі PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно розглянув справу.

Враховуючи викладене, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року є обґрунтованим та таким, що ухвалене з дотриманням норм законодавства.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль