Справа № 743/981/15-ц
Провадження №4-с/743/2/18
УХВАЛА

03 квітня 2018 року смт. Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого - судді Жовток Є.А.

при секретарі Марченко А.В.

з участю представника скаржника ОСОБА_1

головного державного виконавця Бабіч К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні смт.Ріпки скаргу ОСОБА_2 - про визнання протиправною та скасування постанови щодо стягнення виконавчого збору,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Ріпкинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернігівській області ОСОБА_3, про визнання протиправною та скасування постанови від 12.03.2018 року, про стягнення виконавчого збору зі скаржника у виконавчому провадженні ВП № 50178612.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 зазначає, що на виконанні у Ріпкинському районному відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 743/981/15-ц, виданого Ріпкинським районним судом Чернігівської області 07.10.2015 року, про стягнення з ОСОБА_2 і ОСОБА_4В, у солідарному порядку, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором, у розмірі 210189 грн. 60 коп.

Після ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості, 04.12.2015 року між боржником ОСОБА_2 та стягувачем, було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору № cndsgk0032017 від 12.02.2008 року, якою змінено валюту кредитування, а також розстрочено суму заборгованості по кредитному договору, що фактично являється підставою для зупинення виконавчих дій.

Незважаючи на укладення додаткової угоди, якою сторони добровільно врегулювали порядок погашення заборгованості, ВДВС Ріпкинського РУЮ відкрило виконавче провадження з примусового виконання судового рішення, а 12.03.2018 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

12.03.2018 року державним виконавцем у ВП № 50178612, на підставі листа стягувача від 02.03.2018 року, про підписання між стягувачем і боржником додаткової угоди до кредитного договору, винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

В день винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, а саме 12.03.2018 року, державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_2, в розмірі 21 018 грн. 96 коп.

Вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору протиправною, скаржник просить її скасувати оскільки правові підстави визначені ст.ст.27, 40, 42 Закону України «Про виконавче провадження», для стягнення відповідного платежу, відсутні, так як, примусових дій вчинених державним виконавцем, за результатом яких було стягнуто борг, його частина, або передача позивачеві майна, не сталось.

Крім того, виконавчий лист в подальшому було відкликано стягувачем саме на підставі додаткової угоди, укладеної між сторонами.

В судовому засіданні представник боржника підтримав скаргу ОСОБА_2, вказавши, що передумови для стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору, передбачені ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» не виникли, отже підстав для винесення оскаржуваної постанови у державного виконавця не було.

Державний виконавець в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги з тих підстав, що при винесення оскаржуваної постанови вона керувалась виключно нормами діючого законодавства.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали додані до скарги, матеріали цивільної справи, виконавче провадження, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі виконавчого листа № 743/981/15-ц, виданого Ріпкинським районним судом, 15.02.2016 року державним виконавцем ВДВС Ріпкинського РУЮ було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 і ОСОБА_4, у солідарному порядку, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором, у розмірі 210189 грн. 60 коп.

12.03.2018 року державним виконавцем винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору, у розмірі 21018 грн. 96 коп.

У відповідності до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч.1 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому ст.27 цього Закону.

Згідно ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 % суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Саме керуючись вказаними нормами, державний виконавець винесла оскаржувану постанову, на підставі якої було заведено інше виконавче провадження - про стягнення з ОСОБА_2 в дохід держави виконавчого збору.

Разом з тим, з матеріалів виконавчого провадження про стягнення коштів на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" вбачається, що державним виконавцем, жодних сум на виконання судового рішення стягнуто не було, майно у боржника не вилучалось і стягувачу не передавалось.

Вказані обставини державним виконавцем в судовому засіданні не оспорювались.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у державного виконавця не виникало передумов для реалізації повноважень, передбачених ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», в частині стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору.

Матеріалами справи, в тому числі і зворотнім поштовим повідомленням підтверджується, що копію постанови про стягнення виконавчого збору боржником було отримано 17.03.2018 року, отже ОСОБА_2, звернувшись до суду 27.03.2018 року, не пропустив строк звернення зі скаргою.

Крім того, з матеріалів цивільної справи № 743/981/15-ц, вбачається, що державним виконавцем Деснянського ВДВС м.Чернігова виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_5, як солідарного боржника, сум основного зобов'язання та судового збору, було закінчено 02.08.2016 року, у зв'язку з повним виконанням судового рішення.

У відповідності до ст.452 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.258, 260, 451 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії Головного державного виконавця Ріпкинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_3 щодо винесення постанови від 12.03.2018 року, про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 21018 грн. 96 коп. у ВП № 50178612.

Постанову Головного державного виконавця Ріпкинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_3 від 12.03.2018 року, про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП № 50178612, в розмірі 21018 грн. 96 коп.- скасувати.

Стягнути з Ріпкинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (, юридична адреса: 15000, смт.Ріпки Чернігівської області, вул.Попудренка,8-а) в дохід держави, судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляція на ухвалу може бути подана через Ріпкинський районний суд до апеляційного суду Чернігівської області, протягом пятнадцяти днів, з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів, з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Є.А. Жовток