ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1965/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2018 р.Дарницький районний суд м. Києва

в складі:головуючого-судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ЯБЛОНСЬКОЇ І.К.

сторін:

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_7 про відшкодування шкоди завданої вчиненням адміністративного правопорушення

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_6 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_7 про відшкодування шкоди завданої вчиненням адміністративного правопорушення, свої вимоги мотивувавши тим, що 27 серпня 2016 року об 13 годині 20 хвилин ОСОБА_4, рухаючись по проспекту Бажана у місті Києві, перебуваючи за кермом автомобіля « Mersedes » державний номерний знак НОМЕР_3, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху та, при виникненні перешкоди не вжив заходів для забезпечення її об'їзду аж до повної зупинки транспортного засобу, унаслідок чого здійснив наїзд на транспортний засіб « ВИС » державний номерний знак НОМЕР_4, за кермом якого знаходився ОСОБА_6, що призвело до травмування ОСОБА_6 та пошкодження транспортного засобу, яким керував Позивач.

Унаслідок дорожньо - транспортної пригоди Позивач отримав закриту черепно - мозкову травму у вигляді струсу головного мозку та перебував на денному стаціонарному лікуванні у відділенні неврології Олександрівської клінічної лікарні міста Києва із 01 вересня 2016 року по 14 вересня 2016 року , що підтверджується висновком експерта Київського міського клінічного бюро судово - медичної експертизи № 3058 / Е від 22 грудня 2016 року та випискою з історії хвороби Позивача.

Зі стаціонару Олександрівської клінічної лікарні міста Києва ОСОБА_6 був виписаний із заключним діагнозом: закрита черепно - мозкова травма, струс головного мозку ( 27 серпня 2016 року ), посттравматична, вертеброгенна цервікалгія, гіпертонічна хвороба І - ІІ ст., 1 ст. СН 0, Дисліпідемія. В подальшому Позивач перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності від 15 вересня 2016 року , серія АДА № 484863.

Причиною вказаної дорожньо - транспортної пригоди та заподіяння Позивачу вищевказаних тілесних ушкоджень стало порушення Відповідачем п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постанова набрала законної сили.

Отже, у результаті отриманого тілесного ушкодження Позивач пройшов курс стаціонарного та амбулаторного лікування, що підтверджується довідкою № 6235 Міської клінічної лікарні швидкої допомоги від 27 серпня 2016 року та випискою з історії хвороби ОСОБА_8 № ДД 01402. Період лікування Позивача включав необхідність застосування медичних препаратів, загальна сума яких склала 4 018 гривень 32 копійки.

Крім того, унаслідок спричиненої Відповідачем дорожньо - транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль ВИС 2345 державний номерний знак НОМЕР_4, що належить на праві власності Третій особі - ОСОБА_7 ( на момент ДТП автомобіль перебував у користуванні Позивача на підставі договору оренди ) свідоцтво про реєстрацію СХХ 499294 від 09 жовтня 2014 року , яким керував Позивач. Згідно Висновку ТОВ « Судова незалежна експертиза України » № ЕД - 1307 - 2 - 636. 17 від 08 травня 2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВИС 2345 державний номерний знак НОМЕР_4 в результаті його пошкодження в ДТП, що сталось 27 серпня 2016 року, складає 29 736 гривень 10 копійок (двадцять дев'ять тисяч сімсот тридцять шість гривень ). Сума збитків вже відшкодована ОСОБА_6 ОСОБА_7, що підтверджується розпискою від 25.07.2017 року наданою гр.. ОСОБА_9, однак з огляду на те, що майнова шкода відшкодовується тією особою, яка її завдала, - Позивач в порядку регресу просить на повернення Відповідачем відшкодованої власнику автомобіля шкоди.

У зв"язку з зазначеним позивач просить стягнути з відповідача 33 754, 42 ( тридцять три тисячі сімсот п'ятдесят чотири ) гривні 42 копійки, у якості відшкодування моральної

шкоди грошову суму у розмірі 10 000, 00 ( десять тисяч ) гривень 00 копійок, та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6, що діє на підставі довіреності від 21 квітня 2017 року ( а. с. 24 ) ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав , та просив суд задовольнити заявлені вимоги.

Відповідач ОСОБА_4, та його представник ОСОБА_5, що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 08 лютого 2018 року просили відмовити в задоволенні заявленого позову.

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не з"явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з'явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України , відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь - кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, що розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмету розгляду для заявника ( рішення у справі « Писатюк проти України » ), відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального Кодексу України , судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як слідує з матеріалів справи, та встановлено в судовому засіданні 27 серпня 2016 року об 13 годині 20 хвилин ОСОБА_4, рухаючись по проспекту Бажана у місті Києві, перебуваючи за кермом автомобіля « Mersedes » державний номерний знак НОМЕР_3, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху та, при виникненні перешкоди не вжив заходів для забезпечення її об'їзду аж до повної зупинки транспортного засобу, унаслідок чого здійснив наїзд на транспортний засіб « ВИС » державний номерний знак НОМЕР_4, за кермом якого знаходився ОСОБА_6, що призвело до травмування ОСОБА_6 та пошкодження транспортного засобу, яким керував Позивач.

Унаслідок дорожньо - транспортної пригоди Позивач отримав закриту черепно - мозкову травму у вигляді струсу головного мозку та перебував на денному стаціонарному лікуванні у відділенні неврології Олександрівської клінічної лікарні міста Києва із 01 вересня 2016 року по 14 вересня 2016 року , що підтверджується висновком експерта Київського міського клінічного бюро судово - медичної експертизи № 3058 / Е від 22 грудня 2016 року та випискою з історії хвороби Позивача.

Зі стаціонару Олександрівської клінічної лікарні міста Києва ОСОБА_6 був виписаний із заключним діагнозом: закрита черепно - мозкова травма, струс головного мозку ( 27 серпня 2016 року ), посттравматична, вертеброгенна цервікалгія, гіпертонічна хвороба І - ІІ ст., 1 ст. СН 0, Дисліпідемія. В подальшому Позивач перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності від 15 вересня 2016 року , серія АДА № 484863.

Причиною вказаної дорожньо - транспортної пригоди та заподіяння Позивачу вищевказаних тілесних ушкоджень стало порушення Відповідачем п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постанова набрала законної сили.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії ( бездіяльність ) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 „ Совтрансавто - Холдинг " проти України ", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 „ Брумареску проти Румунії " встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, у результаті отриманого тілесного ушкодження Позивач пройшов курс стаціонарного та амбулаторного лікування, що підтверджується довідкою № 6235 Міської клінічної лікарні швидкої допомоги від 27 серпня 2016 року та випискою з історії хвороби ОСОБА_8 № ДД 01402. Період лікування Позивача включав необхідність застосування медичних препаратів, загальна сума яких склала 4 018 гривень 32 копійки.

Крім того, унаслідок спричиненої Відповідачем дорожньо - транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль ВИС 2345 державний номерний знак НОМЕР_4, що належить на праві власності Третій особі - ОСОБА_7 ( на момент ДТП автомобіль перебував у користуванні Позивача на підставі договору оренди ) свідоцтво про реєстрацію СХХ 499294 від 09 жовтня 2014 року , яким керував Позивач. Згідно Висновку ТОВ « Судова незалежна експертиза України » № ЕД - 1307 - 2 - 636. 17 від 08 травня 2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВИС 2345 державний номерний знак НОМЕР_4 в результаті його пошкодження в ДТП, що сталось 27 серпня 2016 року, складає 29 736 гривень 10 копійок (двадцять дев'ять тисяч сімсот тридцять шість гривень ). Сума збитків вже відшкодована ОСОБА_6 ОСОБА_7, що підтверджується розпискою від 25.07.2017 року наданою гр.. ОСОБА_9, однак з огляду на те, що майнова шкода відшкодовується тією особою, яка її завдала, - Позивач в порядку регресу просить на повернення Відповідачем відшкодованої власнику автомобіля шкоди.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистім немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 1 статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки » та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

На підставі ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги ( регресу ) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Враховуючи те, що Позивачем було у повному обсязі відшкодовано шкоду, завдану Відповідачем автомобілю Третьої особи, а саме майнові збитки у розмірі 29 736, 10 ( двадцять дев'ять тисяч сімсот тридцять шість гривень ) 10 копійок, - Позивач у порядку регресу звертається із відповідною майновою вимогою до Відповідача.

Таким чином, загальний розмір матеріальної ( майнової ) шкоди, заподіяної в результаті ї винних дій Відповідача в ДТП, що сталось 27 серпня 2016 року , складає 33 754, 42 ( тридцять три тисячі сімсот п'ятдесят чотири ) гривні 42 копійки, що складається зі збитків, завданих власнику автомобіля ВИС 2345 державний № НОМЕР_4 в результаті його пошкодження, та витрат на лікування Позивача у результаті заподіяння шкоди його здоров'ю винними діями ОСОБА_4

Також, окрім фізичної та матеріальної шкоди, діями Відповідач було завдано Позивачу немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, що спричинили негативні зміни у його житті: негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні подій дорожньо-транспортної пригоди того дня, важкість виконання повсякденних обов'язків, зацикленість уваги Позивача на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей, тимчасова відірваність від активного соціального та особистого життя, знижений та хиткий настрій, порушення сну, головний біль, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання та побоювання щодо майбутнього стану здоров'я.

У момент дорожньо-транспортної пригоди Позивач переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров'я, а головне - страху за своє життя. Позивач протягом тривалого часу відвідував сеанси психолога типу пост реабілітації ( належні та допустимі докази будуть надані суду на відповідній процесуальній стадії ).

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди Позивач проходив стаціонарне та амбулаторне лікування з періодичним відвідуванням лікувального закладу з метою огляду, оброблення та перев'язування ран. Упродовж всього періоду лікування Позивач почувався дискомфортно, був змушений пристосовуватися до погіршених умов існування, близько півтора місяця не міг спокійно сидіти та лежати, у період лікування потребував зовнішньої допомоги збоку своєї дитини, з приводу чого почував себе як джерело клопоту для близьких.

Дотепер у Позивача продовжуються проблеми зі здоров'ям у вигляді періодичних головних болів та обмеження фізичної активності.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає:

у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод ( в редакції Протоколу № 11 ), рішення Європейського суду є обов'язковими для держав - учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Отже, суду необхідно враховувати в своїй діяльності прецеденту практику Європейського суду з прав людини. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто, в разі порушення майнових або цивільних прав « середня », « нормально » реагуюча, на протиправну, щодо неї, поведінку, людина повинна відчути страждання ( моральну шкоду ). Згідно практики Європейського суду з прав людини, завжди призначається компенсація за порушення прав людини.

Суд вважає за необхідне стягнути моральну шкоду у розміру 2 500 ( дві тисячі п"ятсот ) гривень 00 копійок.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановленіКонституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

У відповідності до ст. ст. 76- 83 ЦПК України - доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі « Гарсія Руїз проти Іспанії », від 22 лютого 2007 року в справі « Красуля проти Росії », від 05 травня 2011 року в справі « Ільяді проти Росії », від 28 жовтня 2010 року в справі « Трофимчук проти України », від 09 грудня 1994 року в справі « Хіро Балані проти Іспанії », від 01 липня 2003 року в справі « Суомінен проти Фінляндії », від 07 червня 2008 року в справі « Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії » ) свідчить, що право на мотивоване ( обґрунтоване ) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

На підставі ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати - судовий збір.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 89, 197-200, 206, 263-266, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_7 про відшкодування шкоди завданої вчиненням адміністративного правопорушення задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою : 02068, АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, що проживає за адресою : 01001, АДРЕСА_2 завдану майнову шкоду у розмірі 33 757 ( тридцять три тисячі сімсот п"ятдесят чотири гривні ) 42 копійки, моральну шкоду у розмірі 2 500 ( дві тисячі п"ятсот ) гривень 00 копійок, та сплачений судовий збір у розмірі 1 347 ( одна тисяча триста сорок сім ) гривень 20 копійок, а разом у розмірі 37 604 ( тридцять сім тисяч шістсот чотири ) гривні 42 копійки, в решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 05 квітня 2018 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК