Номер провадження 2/754/258/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Банк Альянс", третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Схід Фінанс", Товариство з обмеженою відповідальністю "Консоль Плюс", про визнання недійсним договору застави транспортного засобу, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Банк Альянс" звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.11.2004 року між ПАТ "Банк Альянс" та ТОВ "Консоль плюс" був укладений Кредитний договір, відповідно до якого Банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію лімітом 891000. 00 грн. на строк з 04.11.2004 року по 04.11.2010 року. 30.11.2004 року між вказаними сторонами укладений Додатковий договір до Кредитного договору, за яким збільшено ліміт відновлювальної кредитної лінії до 2970000, 00 грн. 03.02.2005 року також між вказаними сторонами укладений Додатковий договір до Кредитного договору, згідно з умовами якого збільшено розмір ліміту відновлювальної лінії до 3195000, 00 грн. 25.06.2005 року сторони уклали Додатковий договір до кредитного договору, згідно з умовами якого деякі пункти договору викладені у новій редакції. У подальшому укладалося ще декілька Додаткових договорів, якими змінювався розмір ліміту відновлювальної лінії та строк повернення кредитних коштів. 26.12.2007 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений Договір застави, відповідно до умов якого у заставу Банку було передано автомобіль Вольво, що належить на праві власності відповідачу. У зв'язку з невиконанням належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором у ТОВ "Консоль плюс" виникла заборгованість у розмірі 24437977, 21 грн., що до цього часу не сплачена. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить звернути стягнення на автомобіль Вольво д/н НОМЕР_1, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ "Банк Альянс" про визнання недійсним договору застави транспортного засобу, мотивуючи свої вимоги тим, що між сторонами був укладений Договір застави від 26.12.2007 року, відповідно до якого у заставу Банку було передано автомобіль Вольво д/н НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 Відповідно до виконавчого напису нотаріуса від 13.08.2015 року звернуто стягнення на вказаний автомобіль без повідомлення власника. Договір застави укладений з порушенням вимог діючого законодавства, а тому позивач вважає, що він повинен бути визнаний недійсним. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати договір застави транспортного засобу від 26.12.2007 року недійсним.

09.11.2015 року представником позивача подано заяву про зміну предмету позову.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 10.11.2015 року у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.12.2015 року до участі у справі за основним позовом залучено ТОВ "Консоль плюс".

28.12.2015 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.12.2015 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 прийнято до розгляду.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.06.2016 року задоволено заяву представника відповідача про витребування доказів.

08.07.2016 року до суду надійшли заперечення представника позивача на зустрічний позов.

25.07.2016 року до суду надійшли додаткові заперечення представника позивача на зустрічний позов.

31.08.2016 року до суду надійшла заява представника ТОВ "Схід Фінанс" про заміну сторони позивача правонаступником.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05.09.2016 року заяву представника ТОВ задоволено частково, до участі у справі як третю особу залучено ТОВ "Схід Фінанс".

12.09.2016 року до суду надійшла заява представника ТОВ "Схід Фінанс" про заміну сторони позивача правонаступником.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10.10.2016 року задоволено заяву представника ТОВ, замінено позивача за основним позовом ПАТ "Банк Альянс" на ТОВ "Схід Фінанс".

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10.10.2016 року у задоволенні заяви представника позивача про зупинення провадження відмовлено.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.02.2017 року позовну заяву ТОВ "Схід Фінанс" залишено без розгляду.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.06.2017 року у задоволенні клопотання представника відповідача про передачу справи за підсудністю відмовлено.

31.07.2017 року до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи ТОВ "Консоль плюс".

01.08.2017 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.03.2018 року задоволено заяву представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.05.2018 року задоволено заяву представника позивача про витребування доказів.

У судовому засіданні представники позивача повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Представник відповідача на початку судового розгляду позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. У подальшому представник відповідача у судове засіданні не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача.

Представник третьої особи - ТОВ Схід фінанс" - у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів.

Представник третьої особи - ТОВ "Консоль плюс" - у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що 04.11.2004 року між ПАТ "Банк Альянс" та ТОВ "Консоль плюс" був укладений Кредитний договір, відповідно до якого Банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію лімітом 891000. 00 грн. на строк з 04.11.2004 року по 04.11.2010 року.

30.11.2004 року між вказаними сторонами укладений Додатковий договір до Кредитного договору, за яким збільшено ліміт відновлювальної кредитної лінії до 2970000, 00 грн. У подальшому між вказаними строками укладалися Додаткові договори від 03.02.2005 року, 03.11.2005 року, 08.06.2006 року, 20.12.2007 року, 05.11.2010 року, 27.01.2011 року, 19.10.2011 року, 19.09.2012 року, 17.10.2012 року, 26.02.2013 року, 18.09.2013 року, 17.10.2013 року, 08.11.2013 року, 14.02.2014 року, 16.07.2014 року, відповідно до яких сторонами змінювався розмір ліміту відновлювальної лінії та строк повернення кредитних коштів.

26.12.2007 року між ПАТ "Банк Альянс" та ОСОБА_3 був укладений Договір застави, відповідно до умов якого у заставу Банку було передано автомобіль Вольво, д/н ВВ 23-48 ВН, що належить на праві власності відповідачу.

13.08.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайловою Н.О. вчинений виконавчий напис про звернення стягнення на автомобіль Вольво, що належить на праві власності ОСОБА_3, за договором застави рухомого майна для задоволення вимог ПАТ "Банк Альянс".

27.07.2016 року між ПАТ "Банк Альянс" та ТОВ "Фінансова компанія-ФС" був укладений Договір № 3 про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за кредитним договором та прав вимоги за Договорами забезпечення.

27.07.2016 року між ТОВ "Фінансова компанія-ФС" та ТОВ "Схід фінанс" був укладений Договір № 3/2016 про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за кредитним договором та прав вимоги за договорами забезпечення.

ТОВ "Консоль плюс" належним чином свої зобов'язання за Кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим станом на 03.08.2015 року виникла заборгованість у розмірі 27437977, 21 грн.

У своїх позовних вимогах ОСОБА_3 вказує про те, що договір застави укладений з порушенням вимог діючого законодавства, правочин вчинений ним під впливом тяжкої обставини, а тому просить визнати вказаний договір недійсним.

Згідно із ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 584 ЦК України визначено, що у договорі застави визначаються суть, розмір і строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог ст. 203 ЦК України, а саме:

-зміст правочину не має суперечити чинному законодавству та моральним засадам суспільства;

-особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності;

-волевиявлення учасника правочину;

-вчинення правочину у формі, встановленій законом;

-правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

Як підставу для визначення недійсним Договору застави позивач вказує вчинення правочину під впливом обману з боку посадових осіб ТОВ "Консоль плюс" та працівників Банку.

Відповідно до вимог ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього кодексу, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на обман, зокрема невірне сприйняття природи укладеного правочину з боку позивача, внаслідок дій певних осіб, що вплинуло на неправильне сприйняття ним фактичних обставин правочину, на його волевиявлення, і що цей обман дійсно був і має істотне значення.

Отже, наявність чи відсутність обману, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору застави, повинен бути доведений під час розгляду справи належними доказами.

Під час розгляду даної справи по суті позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з боку будь-яких осіб був обман, що вказані особи умисно ввели в оману учасника договору шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мають істотне значення для договору, що укладається.

Той факт, що Банком було вчинено дії на звернення стягнення у рахунок погашення заборгованості ТОВ "Консоль Плюс" перед ПАТ "Банк Альянс" саме на майно, що належить позивачу ОСОБА_3, не свідчить про те, що при укладенні Договору застави з боку вказаних осіб був обман.

Договір застави повністю відповідає вимогам діючого законодавства, зокрема, його форм, зміст, умови, предмет застави, договір підписаний всіма сторонами, посвідчений належним чином нотаріусом, що свідчить про те, що вимоги щодо договору при його укладенні повністю дотримані.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем ОСОБА_3 не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для визнання Договору застави недійсним.

Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд вважає позов ОСОБА_3 безпідставним та необґрунтованим, а тому таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, Конституцією України, ст. 203, 215, 230, 546 ЦК України, Законом України "Про заставу", -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Банк Альянс", третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Консоль Плюс", Товариство з обмеженою відповідальністю "Схід Фінанс", про визнання недійсним договору застави транспортного засобу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивач - ОСОБА_3, адреса: АДРЕСА_1.

Відповідач - Публічне акціонерне товариства "Банк Альянс", адреса: м. Київ, пр.. Московський, 8, корпус 16-а.

Третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Консоль Плюс", адреса: м. Київ, вул. Електротехнічна, 5.

Третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Схід Фінанс", адреса: пр.. 40-річчя Жовтня, 42-А.

Повний текст рішення виготовлений 18 липня 2018 року.

Головуючий: