Дата документу 06.07.2018
Справа № 320/3026/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"06" липня 2018 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі: головуючого - судді Колодіної Л.В., за участі секретаря - Арифової Л.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку,
Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить виселити відповідача, ОСОБА_2, з житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Мелітополь, провулок Східний, будинок 13, що надає право зняття з реєстрації місця проживання.
В позовній заяві позивач вказує, що вона, ОСОБА_1 є власницею житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Мелітополь, провулок Східний, будинок 13. Разом з нею в цьому будинку прописаний ще її син, ОСОБА_2. Подальше проживання із сином не можливе внаслідок того, що її син зловживає спиртними напоями, після чого вчиняє п'яні дебоші та сварки. Відповідач жодним чином в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає, чим завдає значних матеріальних збитків. Син ніде не працевлаштований. До того ж краде її особисті речі та обмінює на випивку. Знаходячись в нетверезому стані відповідач вдається до нецензуроної брані та побиття. Вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів. З цього приводу син притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України - вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області по справі №320/8046/14к. Після відбування вироку ставлення сина погіршилося. Вона боїться відкривати двері та виходити на вулицю, коли син перебуває вдома. Проживання разом з відповідачем є нестерпним. Вона боїться за своє життя. Її самопочуття щоразу погіршується. Від хвилювання та боязні в неї постійно підвищується тиск та болить голова. На її прохання переїхати проживати в інше житло відповідач ніяк не реагує, а тому вона змушена подати до суду заяву про виселення відповідача, який порушує її право на спокійне життя, завдає їй моральних страждань.
В судове засідання сторони не зявились.
Від позивача до суду надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не зявився, не повідомивши суд про причини неявки. Про час та місце слухання справи був повідомлена належним чином, відзиву на позовну заяву не надав.
Суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, провулок Східний, будинок 13, що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.10.2001 /а.с.10/.
Згідно довідки голови квартального комітету №67 Мелітопольської міської ради народних депутатів від 19.04.2018 ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з нею проживає її син ОСОБА_2 /а.с.7/.
Згідно відповіді відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області №2429 від 04.05.2018 місце проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, провулок Східний, будинок 13 /а.с.15/.
Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області №320/8046/14-к від 18.08.2014 встановлено, що 07.07.2014 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, знаходячись за адресою: Запорізька область, м.Мелітополь, пров.Східний, б.13, ОСОБА_2 будучи в стані алкогольного спяніння, маючи умисел на нанесення ОСОБА_1, яка є особою похилого віку, тілесних ушкоджень, в ході раптово виниклої на ґрунті особистої неприязні сварки, умисно наніс останній удар рукою в обличчя та один удар рукою в грудну клітину, заподіявши потерпілій ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді садна лівої скулової області, крововиливу під слизовою оболонкою нижньої губи, синця грудної клітки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначено покарання у вигляді 100 годин громадських робіт /а.с.8/.

На неодноразові звернення позивача звільнити будинок відповідач не реагує та самовільно продовжує проживати в ньому.

Відповідач не бажає добровільно звільнити будинок, чим створює перешкоди для здійснення ОСОБА_1 прав власника будинку.

Згідно ч. 1 ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 4 ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Із змісту ст. 10 ЖК України вбачається, що громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержуватися правил користування жилими приміщеннями. Жилі будинки та жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Дана стаття встановлює ряд обов'язків, які мають особи, які використовують жилі приміщення на праві власності або на праві користування. Власники та користувачі приміщень зобов'язані: 1) дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають. Цей обов'язок нерозривно пов'язаний із загальним обов'язком використовувати жилі приміщення за призначенням, для задоволення своїх житлових потреб. Дбайливе ставлення до будинку означає відповідне відношення до санітарно-технічного та іншого обладнання, об'єктів благоустрою, дотримуватися правил утримання жилих будинків, пожежної безпеки, дотримувати чистоту та порядок у під'їздах, на сходових клітинах та в інших місцях загального користування; 2) використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення; 3) додержуватися правил користування жилими приміщеннями; 4) не використовувати жилі будинки та жилі приміщення на шкоду інтересам суспільства. Мова йдеться про загальну заборону зловживання правами власників та наймачів жилих будинків та приміщень, а також про повагу до прав інших громадян.

Із змісту ч. 1 ст. 109 ЖК України вбачається, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Із змісту ч. 1 ст. 116 ЖК України вбачається, що, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Із змісту даної норми вбачається, що виселення вказаних у ст. 116 ЖК України осіб без надання іншого жилого приміщення - це санкція за скоєне правопорушення. Дана стаття вказує на такі підстави виселення фізичної особи без надання іншого жилого приміщення: а) систематичне руйнування чи псування жилого приміщення. Вина цих осіб носить характер умислу або грубої необережності. Під систематичністю розуміють скоєння двох і більше таких правопорушень; б) використання його не за призначенням. Це використання житлового приміщення не для проживання, а для розміщення майстерні, складу, підсобних приміщень, утримання тварин тощо; в) систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одному будинку. У всіх трьох випадках до винних осіб повинні попередньо вживатись заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконавчих комітетів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку й іншими громадськими організаціями за місце проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Позивачами у всіх трьох варіантах підстав виселення виступає наймодавець, а у випадку "в" - і інші зацікавлені особи, права яких порушуються (власники або наймачі сусідніх квартир тощо).

Із змісту ст. 157 ЖК України вбачається, що, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12 квітня 1985 за №2 при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжитті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Що стосується вимоги позивачки про виселення відповідача із займаного жилого приміщення, то суд дійшов висновку про те, що дана вимога обґрунтована, та є такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки судом було встановлено, що відповідач систематично порушує правила співжиття і робить неможливим для позивачки проживання з ними в одному будинку.

Таким чином, на основі з'ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку є таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про:1)позбавлення права власності на житлове приміщення;2)позбавлення права користування житловим приміщенням;3)про виселення;4)про визнання особи безвісно відсутньою;5)оголошення особи померлою.

Системний аналіз вказаної статті дає підстави для висновку про те, що зняття з реєстрації можливе при винесенні судом рішення про виселення.

Відповідно, на підставі рішення про виселення відповідач має бути знятий з реєстраційного обліку.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 133, 206, 247, 263, 265, 268, 280 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку задовольнити:

Усунути перешкоди ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, у користуванні житловим будинком, який розташований за адресою: : Запорізька область, м. Мелітополь, провулок Східний, будинок 13, шляхом виселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з вищевказаного житлового будинку, без надання іншого житлового приміщення.

Зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, провулок Східний, будинок 13.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Суддя: Л.В. Колодіна