Справа № 282/691/17
Провадження № 2/282/9/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року смт.Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Вальчук В. В.

при секретарі судового засідання: Демчук В. І.

за участю представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

представника третіх осіб: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Любар в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Любарської селищної ради Любарського району, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання заповітів недійсними, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач вказує, що 18 січня 2012 року в селі Меленці Любарського району помер його батько - ОСОБА_8 і після його смерті відкрилась спадщина на його майно, а саме: житловий будинок та земельні ділянки, а він являється спадкоємцем першої черги за законом.

З метою оформлення спадкових прав на спадкове майно, яке належало батькові, він звернувся до приватного нотаріуса Любарського районного нотаріального округу, однак йому було відмовлено у звязку з тим, що треті особи подали заяви про прийняття спадщини після смерті його батька, а також його рідного брата - ОСОБА_9, яка настала 28 жовтня 2016 року, надавши в розпорядження нотаріуса заповіти за №№187, 189 від 26 лютого 2008 року видані нібито ОСОБА_8 на імя брата - ОСОБА_9.

Оглянувши дані заповіти та достовірно будучи обізнаним з підписом свого батька, йому стало зрозумілим, що заповіти від імені батька вчинено не ним, а іншою особю за сприянням посадових осіб Меленецької сільської ради де здійснювалося виготовлення заповіту та його посвідчення.

У звязку з тим, що в цей же день його мати - ОСОБА_10, яка померла 24 жовтня 2016 року видавала заповіт на нього та покійного брата, а тому припускає, що саме вона видала заповіти і від імені батька без його волевиявлення та наміру.

Враховуючи вищенаведене позивач просить суд визнати недійсними заповіти від 26.02.2008 року від імені ОСОБА_8 та посвідчені секретарем Меленецької сільської ради Любарського району Житомирської області та зареєстровані в реєстрі за №187 та №189.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Просив визнати недійсними заповіти, посвідчені 26 лютого 2008 року від імені ОСОБА_8, оскільки вони не відповідають волі заповідача. Крім того, він пояснив, що в 2017 році його довіритель ОСОБА_5 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_8 Тоді нотаріус повідомив, що до нього із заявою звернулися ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9, який був спадкоємцем майна ОСОБА_8 за заповітами. Ознайомившись із заповітами ОСОБА_8 від 26.02.2008 року №187 та 189, позивач виявив, що підписи у них не належать його батькові, а виконані іншою особою, в звязку з чим звернувся до суду з даною заявою. Також він додав, що про існування зазначених заповітів ОСОБА_5 стало відомо лише після смерті матері і звернення в 20017 році до нотаріуса, а також те, що до 28.10.2016 року брат останнього ОСОБА_9 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги свого довірителя ОСОБА_5 та пояснила, що про існування заповітів ОСОБА_8 на імя ОСОБА_9 їй та її довірителю стало відомо після смерті матері у 2016 році та коли звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у 2017 році. Ознайомившись із заповітами ОСОБА_8 побачили, що підписи у них останньому не належать. Після цього ОСОБА_5 написав до нотаріуса заяву з проханням не вчиняти нотаріальних дій за заявами ОСОБА_7 та ОСОБА_6, оскільки має намір звернутися до суду з позовом про визнання вищевказаних заповітів недійсними. До цього часу ні сільська рада, ні покійний брат позивача не повідомляли останнього про існування заповітів.

Представник відповідача Любарської селищної ради ОСОБА_3 у судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав, вказавши на те, що на його думку строк позовної давності не минув, а крім того, йому відомо, що за висновком судової почеркознавчої експертизи підписи у заповітах ОСОБА_8 не належать.

В судовому засіданні представник третіх осіб ОСОБА_4 заявлені позовні вимоги не визнала з підстав зазначених у письмових запереченнях проти позову. Крім того, вона зазначила, що її покійний чоловік ОСОБА_9 прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_8, оскільки отримав у спадок земельний пай та отримував орендну плату за нього. Також доповнила, що навіть якщо і підписи в заповітах не ОСОБА_8, то все рівно він хотів заповісти все своє майно саме її чоловіку, а не позивачу

Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З свідоцтва про народження серії І-ТП №268420 вбачається, що позивач ОСОБА_8 народився 01.09.1963 року в с.Меленці Любарського району, а його батьками записані: батько ОСОБА_8 та мати ОСОБА_10.

18 грудня 2012 року в с.Меленці Любарського району Житомирської області у віці 82 роки помер ОСОБА_8, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ТП №206923, виданого 19.12.2012 року виконавчим комітетом Меленецької сільської ради.

Згідно заповіту, який посвідчений 26 лютого 2008 року секретарем Меленецької сільської ради та зареєстрований у реєстрі під номером 187, ОСОБА_8 належні йому на праві особистої власності державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №036946 площею 4,4239 га., серії ЖТ №036945 площею 0,3644 га., які розміщені на території Меленецької сільської ради, заповів ОСОБА_9.

Згідно заповіту, який посвідчений 26 лютого 2008 року секретарем Меленецької сільської ради та зареєстрований у реєстрі під номером 189, ОСОБА_8 належний йому на праві особистої власності жилий будинок з надвірними будівлями, які розміщені по вул.Кірова с.Меленці Любарського району Житомирської області, всі предмети домашньої обстановки та вжитку, присадибну ділянку площею 0,63 га., заповів ОСОБА_9.

Згідно з п. 1.2. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 за № 3306/5, зареєстрованого вказаним міністерством 14.11.2011 за № 1298/20036, нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

До заповітів, посвідчених посадовими, службовими особами, застосовуються положення ст.1247 ЦК України. Такі заповіти прирівнюються до заповітів, посвідчених нотаріусами.

Спірні заповіти посвідчені секретарем Меленецької сільської ради Любарського району ОСОБА_11, яка є особою, уповноваженою на посвідчення заповітів.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 ст.1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на належне йому майно.

Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст.ст.1247, 1248 ЦК України. За ч.2 ст.1247 ЦК України, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Статтею 1251 ЦК України передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Підстави для визнання заповіту недійсним визначено ст.1257 ЦК України. При цьому визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таким чином, заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсним заповіт може бути визнаний у випадках, в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

У заповітах ОСОБА_8 від 26 лютого 2008 року реєстрові номери 187, 189, які посвідчені секретарем виконавчого комітету Меленецької сільської ради Любарського району Житомирської області, зазначено, що вони складені зі слів заповідача. Заповіти до підписання прочитані ним вголос і власноручно ним підписані у присутності секретаря сільської ради. Особу заповідача секретарем встановлено, його дієздатність перевірено.

Статтею 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання заповіту недійсним позивач, як підставу позову зазначив, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі, оскільки він не підписував вищезазначений заповіт.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №1/1727 від 06.02.2018 року, проведеної експертами Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, підписи від імені ОСОБА_8 у його заповітах від 26.02.2008 року, які посвідчені секретарем Меленецької сільської ради Любарського району ОСОБА_11 та зареєстровані у реєстрі за №187 та №189, виконані не ОСОБА_8, а іншою особою, а саме ОСОБА_10

Відповідно до ст.81 ЦПК України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно вимог ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, а саме - зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.2 ст.1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Підписання заповіту від імені ОСОБА_8 іншою особою суд розцінює як таке, що не відповідало волі заповідача, а тому не було вільним, і дає суду підстави вважати, що секретарем Меленецької сільської ради як посадовою особою не дотримано вимоги щодо посвідчення заповіту, визначеними ЦК України та Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 за № 3306/5, зареєстрованого вказаним міністерством 14.11.2011 за № 1298/20036, що також було підтверджено висновком експерта та встановлено в судовому засіданні, що заповіт був підписаний не заповідачем. За таких обставин позовні вимоги щодо визнання недійсними заповітів від 26.02.2008 року №187 та №189, посвідчених секретарем Меленецької сільської ради від імені ОСОБА_8, слід задовольнити.

Керуючись ст.ст.76 - 82, 89, 263 - 265, 271 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.203, 215, 1216, 1217, 1223, 1233, 1247, 1248, 1251, 1257 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 18.01.2012 року на користь ОСОБА_9, посвідчений 26 лютого 2008 року секретарем Меленецької сільської ради Любарського району ОСОБА_11 та зареєстрований у реєстрі за №187.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 18.01.2012 року на користь ОСОБА_9, посвідчений 26 лютого 2008 року секретарем Меленецької сільської ради Любарського району ОСОБА_11 та зареєстрований у реєстрі за №189.

Повний текст судового рішення виготовлено 07.12.2018 року.

Рішення може бути оскаржене у відповідності до п.п.15.5, п.15 ч.1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Житомирського апеляційного суду через Любарський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасники справи, яким рішення не було вручене у день його проголошення мають право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дати вручення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: ОСОБА_12