АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі»

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» про визнання звільнення незаконним, зміну причин формулювання звільнення, дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 25 січня 1985 року він був прийнятий на роботу в Дніпропетровське Східне підприємство електричних мереж ПЕО «Дніпроенерго» (нині - ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго»).

04.02.2011 року переведений на посаду керівника оперативно-диспетчерської групи Павлоградського РЕМ.

11 листопада 2014 року звільнений з роботи за п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - поява на роботі в нетверезому стані. Вважає, що наказ № 1381-к (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 11.11.2014 року про звільнення його з роботи є незаконним з наступних підстав. Він проробив у відповідача 29 років. 13 червня 2013 року з електромонтером ОСОБА_3, який працював в оперативно-виїзній бригаді, керівником якої був позивач, стався нещасний випадок, у зв'язку з чим керівництво Павлоградського району електричних мереж стало всіляко тиснути на нього, вимагаючи звільнення «за власним бажанням». Оскільки він вважає, що травма з електромонтером сталася не з його вини, а у зв'язку з грубим порушенням ОСОБА_3 вимог техніки безпеки, він звільнитися відмовився.

23.09.2014 року разом з електромонтерами та диспетчерами (всього 9 осіб) він виїхав для ознайомлення їх з мережами Павлоградського РЕМ згідно програми навчання. Після огляду, близько 13-30 годин вони зупинились біля магазину «Мрія» по вул. Полтавська в м. Павлограді, щоб пообідати. Він випив бокал квасу. Спиртні напої ніхто не вживав. Приблизно в 14-30 год. до них приїхав начальник РЕМ ОСОБА_4, який запропонував йому поїхати в Павлоградський РЕМ, а потім в наркологічний диспансер для медичного огляду на предмет вживання спиртних напоїв, на що він погодився.

З наркологічного диспансеру він разом з начальником РЕМ повернувся на роботу і продовжував виконувати свої обов'язки. В цей же день, близько 16-45 год. йому надали для ознайомлення вже складений акт про те, що інженер по охороні праці ОСОБА_5 в автомобілі почув від нього запах, у нього було червоне обличчя та тремтіли руки. 24.09.2014 року він написав пояснення відносно подій 23.09.2014 року на ім'я начальника Павлоградського РЕМ ОСОБА_4 07.10.2014 року юрист Павлоградського РЕМ показала копію акту хіміко-токсикологічного аналізу від 01.10.2014 року, в якому було вказано що у нього був виявлений спирт в крові, і передала усну пропозицію начальника РЕМ звільнитись за власним бажанням. Він зауважив, що у разі, якщо б вони дійсно вживали алкоголь, на медичний огляд направили б усіх, але, крім нього, в наркологічний диспансер нікого не повезли. До того ж згідно Правил безпечної експлуатації електроустановок у разі виявлення ознак алкогольного сп'яніння його б обов'язково відсторонили від роботи, але в дійсності ніяких ознак сп'яніння не було, тому він продовжував працювати. 31.10.2014 року він надав пояснення в.о. генерального директора ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» ОСОБА_6, в яких послався на раніше надані пояснення від 24.09.2014 року. Як слідує з актів від 23.09.2014 року о 14-45 год. та 16-45 год., складених працівниками РЕС, відповідач виявив проступок про його перебування в стані алкогольного сп'яніння (по версії відповідача) саме цього числа. Таким чином, звільнення відбулося через 49 днів після виявлення «проступку». Оскільки, звільнення, яке є дисциплінарним стягненням, було накладено на нього більше ніж через місяць після фактичного виявлення проступку, воно є незаконним. З 17.07.2015 року він працює в Приватному акціонерному товаристві «Підприємство з експлуатації електричних мереж» Центральна енергетична компанія на посаді диспетчера. Тому поновлюватись на роботі у відповідача не має наміру. Таким чином, просить визнати наказ про звільнення незаконним, змінити формулювання причини звільнення із звільнення за появу на роботі в нетверезому стані за п. 7 ч.1 ст. 40 КЗпП України на звільнення за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. А також просить змінити дату звільнення з 11 листопада 2014 року на 16 липня 2015 року (день до прийняття на нову роботу). Відповідно до довідки відповідача № 463 від 17.02.2015 року його середньоденна заробітна плата становить 369,13 грн. Кількість робочих днів за період вимушеного прогулу з 11.11.2014 року по 15.06.2017 року становить 650 робочих днів. Середня заробітна плата, яка підлягає стягненню з відповідача на його користь станом на 15.06.2017 року дорівнює: 650 х 369,13 = 239 934,5 грн. В результаті неправомірних дій відповідача, що виразилися в його незаконному звільненні з роботи, йому заподіяна моральна шкода, що виразилася в моральних стражданнях, пов'язаних з втратою єдиного джерела матеріального забезпечення - заробітної плати, відсутності можливості з таким негативним записом знайти собі пристойну роботу. Позивач вимушений принижуватися, позичаючи гроші у знайомих, щоб прокормити себе. Втрата роботи призвела до втрати почуття стабільності та впевненості в майбутньому, порушила звичайний спосіб життя, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральну шкоду оцінює у 20 000 гривень.

За таких обставин просив суд (з урахуванням уточненої позовної заяви від 15 червня 2017 року) визнати наказ від 11 листопада 2014 року № 1381-к (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту), згідно якого він звільнений з посади керівника оперативно-диспетчерської групи Павлоградського району електричних мереж ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» по п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - поява на роботі в нетверезому стані, незаконним, змінити формулювання причини його звільнення з посади керівника оперативно-диспетчерської групи Павлоградського району електричних мереж ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго»: із звільнення п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - поява на роботі в нетверезому стані на звільнення за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, змінити дату його звільнення з посади керівника оперативно-диспетчерської групи Павлоградського району електричних мереж ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» з 11 листопада 2014 року на 16 липня 2015 року, зобов'язати Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпрообленерго» змінити запис в його трудовій книжці про звільнення з посади керівника оперативно-диспетчерської групи Павлоградського району електричних мереж ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» із звільнення за п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - поява на роботі в нетверезому стані на звільнення за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України; дату звільнення з 11 листопада 2014 року на 16 липня 2015 року, стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 листопада 2014 року по 15 червня 2017 року в сумі 239 934 грн. 50 коп. з коригуванням на день постановлення рішення по справі, стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 20 000 гривень, стягнути з ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі, а саме витрати на проведення експертизи.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Визнано наказ від 11 листопада 2014 року № 1381-к (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту), згідно якого ОСОБА_2 звільнений з посади керівника оперативно-диспетчерської групи Павлоградського району електричних мереж ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» по п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - поява на роботі в нетверезому стані - незаконним.

Змінено формулювання причини звільнення ОСОБА_2 з посади керівника оперативно-диспетчерської групи Павлоградського району електричних мереж ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго»: із звільнення за п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - поява на роботі в нетверезому стані на звільнення за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.

Змінено дату звільнення позивача з посади керівника оперативно-диспетчерської групи Павлоградського району електричних мереж ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» з 11 листопада 2014 року на 16 липня 2015 року.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпрообленерго» внести зміни в трудову книжку ОСОБА_2 у запис про звільнення позивача з посади керівника оперативно-диспетчерської групи Павлоградського району електричних мереж ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго»: із звільнення за п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - поява на роботі в нетверезому стані на звільнення за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України; дату звільнення з 11 листопада 2014 року на 16 липня 2015 року.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 листопада 2014 року по 16 липня 2015 року в сумі 62 013 (шістдесят дві тисячі тринадцять) грн 84 коп., моральну шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень, та судові витрати по справі, а саме 3 524 (три тисячі п'ятсот двадцять чотири) грн. за проведення судово-економічної експертизи.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Інші судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Допущено негайне виконання рішення суду про присудження ОСОБА_2 виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, відповідач просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що період з 03.11.2014 по 10.11.2014 року не зараховується до строку на застосування дисциплінарної відповідальності, оскільки позивач перебував на лікарняному. Крім того, відповідач зазначає, що ч.3 ст.235 КЗпП України застосована судом першої інстанції до відносин, до яких вона не підлягала застосуванню.

Представник позивача подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених в цій частині вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу № 8 §3 25 січня 1985 року ОСОБА_2 було прийнято на роботу електромонтером у ПЕО «Дніпроенерго», яке в подальшому реорганізовано в Державне підприємство «Дніпрообленерго», перейменовано в Державну акціонерну енергопостачальну компанію «Дніпрообленерго», перейменовано у Відкрите акціонерне товариство «ЕК Дніпрообленерго», перейменовано в Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпрообленерго»,перейменовано в Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі», наказом від 04 лютого 2011 року № 18-к (326) ВАТ «ЕК Дніпрообленерго» ОСОБА_2 переведено керівником оперативно-диспетчерської групи Павлоградського району електричних мереж.

Наказом від 11 листопада 2014 року № 1381-к ОСОБА_2 було звільнено з роботи за появу на роботі в нетверезому стані на підставі п.7 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.

Згідно з ч.1 ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

23.09.2014 року роботодавцем було виявлено факт вчинення позивачем проступку, а саме поява на роботі в нетверезому стані, що було зафіксовано актом від 23.09.2014 року, складеним комісією у складі начальника Павлоградського РЕМ ОСОБА_4, інженера з охорони праці ОСОБА_5, водія ОСОБА_7, начальника служби підстанцій ОСОБА_8, в якому зазначено, що 23.09.2014 об 14.45 год. ОСОБА_2 знаходився на робочому місці з явними ознаками алкогольного сп'яніння, та пізніше, актом від 23.09.2014, складеним комісією у складі начальника Павлоградського РЕМ ОСОБА_4, інженера з охорони праці ОСОБА_5, інженера ВТГ ОСОБА_9, начальника служби підстанцій ОСОБА_8, в якому зазначено, що 23.09.2014 о 16.45 год. ОСОБА_2 знаходився на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння (різкий запах з рота алкоголю, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя), з яким був ознайомлений ОСОБА_2 (т.1 а.с. 56,57).

23 вересня 2014 року ОСОБА_2 було направлено роботодавцем на медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння. При огляді позивача було застосовано технічні засоби для визначення наявності та вимірювання вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі - алкотестер, результат о 15-05 год. - 0,49, о 15-25год. - 0,43.

Позивача було оглянуто лікарем, взято біологічне середовище, кров, для дослідження. Згідно акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 572, дата заповнення 23.09.2014 року о 15-05 год., позивач перебував у стані алкогольного сп'яніння, час проведення лабораторних тестів - 29.09.2014 року, результат лабораторних тестів - 0,6%.

Згідно листу від 09.02.2015 року № 223, наданому Комунальним закладом «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», документи про результати медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_2, проведеного 23.09.2014 року були видані працівникам ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» 01.10.2014 року після проведення хіміко-токсикологічного дослідження та згідно запиту № 19138/1001 від 24.09.2014 року, за результатами хіміко-токсикологічного дослідження № 11618 від 29.09.2014 року вміст алкоголю в крові ОСОБА_2 складає 0,60%.

Згідно зі ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

В даному випадку днем виявлення поступку є 23.09.2014 року, що підтверджується відповідним актом від 23.09.2014 року, яким комісією у складі начальника Павлоградського РЕМ ОСОБА_4, інженера з охорони праці ОСОБА_5, інженера ВТГ ОСОБА_9, начальника служби підстанцій ОСОБА_8, встановлено, що 23.09.2014 о 16.45 год. ОСОБА_2 знаходився на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння (різкий запах з рота алкоголю, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя), тобто роботодавцем складено акт фіксування виявлення проступку позивача. Інші докази, а саме медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння, його результати, та результати хіміко-токсикологічного дослідження від 29.09.2014 року, отримані роботодавцем 01.10.2014 року - є доказами, які підтвердили факт перебування працівника ОСОБА_2 23.09.2014 року на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння.

Отримання роботодавцем зазначених доказів 01.10.2014 року на підтвердження факту виявленого проступку, жодним чином не обмежили роботодавця в застосуванні дисциплінарного стягнення у виді звільнення в межах встановленого законодавством строку, а саме місяця з дня його виявлення, в даному випадку з 23.09.2014 року.

З 13.10.2014 року по 27.10.2014 року включно ОСОБА_2 перебував на лікарняному відповідно до листка непрацездатності № 491250.

Щодо періоду з 03.11.2014 по 10.11.2014 року судом встановлено, що в зазначений період позивач перебував на робочому місці та виконував свої трудові обов'язки, що підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, також зазначене підтверджується копією табелю обліку робочого часу, який відповідно до пояснень свідків вів відповідальний працівник, який перевіряв явку (т.2 а.с. 162). Згідно пояснень свідка ОСОБА_12, провідного бухгалтера, яка здійснювала табелювання, табель обліку робочого часу щодо ОСОБА_2 з відміткою тимчасової непрацездатності за цей період був заповнений за вказівкою начальника Павлоградського району електричних мереж, а згідно пояснень свідка ОСОБА_10, керівника ОДГ, який здійснював первинне табелювання, яке потім передається бухгалтеру, табель обліку робочого часу щодо ОСОБА_2 був заповнений з відміткою - «8», знаходження на робочомумісці. Перебування ОСОБА_2 в цей час на робочому місці також підтвердили інші свідки в судовому засіданні. Також в судовому засіданні було оглянуто Журнали реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці, Журнал реєстрації інструктажів з питань охорони праці, пожежної безпеки і технічної експлуатації, які підтверджують виконання позивачем трудових обов'язків у вищевказаний період.

Письмових доказів про осіб відповідальних за ведення табелю (відповідні розпорядження на які посилались свідки) відповідачем надано не було, так як вони не знайдені, відповідно до листа відповідача від 15.06.2017 року.

Позивач в зазначений період був на роботі, виконував трудові обов'язки, листок непрацездатності №490658 не був пред'явлений роботодавцю позивачем відповідно до Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України 03.11.2004 р. N 532/274/136-ос/1406, тобто у роботодавця не було законних підстав для відображення зазначеного періоду як періоду тимчасової непрацездатності.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 001-17 від 22.02.2017 року (т.2 а.с. 136-143) в період з 03.11.2014 року по 10.11.2014 року позивачу ОСОБА_2 допомога по тимчасовій непрацездатності не нараховувалась і не виплачувалась, відображення зазначеного періоду як тимчасова непрацездатність за відсутності на підприємстві листка непрацездатності є безпідставним та необґрунтованим, заробітна плата в зазначений період ОСОБА_2 також не нараховувалась.

Таким чином, судом встановлено, що при визначенні часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, не можна враховувати час з 03.11.2014 року по 10.11.2014 року та зазначений період не може не враховуватись при обчисленні строку застосування дисциплінарного стягнення відповідно до ст. 148 КЗпП України.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст.40 і пунктами 2 і 3 ст.41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно листу Первинної профспілкової організації Дніпропетровських східних електричних мереж від 20.10.2014 року працівник ОСОБА_2 не є членом первинної профспілкової організації ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго».

Наказ про звільнення ОСОБА_2 було видано 11 листопада 2014 року. Днем виявлення проступку є 23.09.2014 року. У період з 13 жовтня 2014 року по 27 жовтня 2014 року включно ОСОБА_2 перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності АГЗ № 491250, тому зазначений період не враховується при обчисленні строку застосування дисциплінарного стягнення відповідно до ст. 148 КЗпП України.

Відтак, місячний строк застосування до позивача дисциплінарного стягнення з дня виявлення проступку - 23.09.2014 року, без врахування періоду з 13.10.2014 року по 27.10.2014 року, спливає 07.11.2014 року, позивача було звільнено 11.11.2014 року, тобто звільнення ОСОБА_2 було здійснено з порушенням строку, встановленого ст. 148 КЗпП України.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що наказ від 11 листопада 2014 року № 1381-к (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту), згідно якого ОСОБА_2 звільнено з посади керівника оперативно-диспетчерської групи Павлоградського району електричних мереж ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» по п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - поява на роботі в нетверезому стані, був виданий з порушенням строків, встановлених ст. 148 КЗпП України, тому є незаконним.

Доводи апеляційної скарги відповідача скарги про те, що період з 03.11.2014 року по 10.11.2014 року не зараховується до строку на застосування дисциплінарної відповідальності, оскільки позивач перебував на лікарняному - не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в зазначений період позивач перебував на робочому місці та виконував свої трудові обов'язки, що підтвердили в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, також зазначене підтверджується копією табелю обліку робочого часу, який відповідно до пояснень свідків вів відповідальний працівник, який перевіряв явку працівників (т.2 а.с. 162).

Позивач в зазначений період перебував на роботі, виконував трудові обов'язки, листок непрацездатності № 490658 не був пред'явлений роботодавцю позивачем відповідно до Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України 03.11.2004 р. N 532/274/136-ос/1406, тобто у роботодавця не було законних підстав для відображення зазначеного періоду як періоду тимчасової непрацездатності.

Також, відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 001-17 від 22.02.2017 року (т.2 а.с. 136-143) в період з 03.11.2014 по 10.11.2014 року позивачу ОСОБА_2 допомога по тимчасовій непрацездатності не нараховувалась і не виплачувалась, відображення зазначеного періоду як тимчасова непрацездатність за відсутності на підприємстві листка непрацездатності є безпідставним та необґрунтованим.

Судом також встановлено, що з 17.07.2015 року позивач працює в ПАТ «Підприємство з експлуатації електричних мереж» Центральна енергетична компанія на посаді диспетчера, тому не має наміру та бажання поновлюватись на роботі у відповідача, і ставить питання про зміну підстави звільнення та ст. 38 КЗпП України, дату звільнення на 16.07.2015 року.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разi звiльнення без законної пiдстави або незаконного переведення на iншу роботу працiвник повинен бути поновлений на попереднiй роботi органом, який розглядає трудовий спiр.

У разi визнання формулювання причини звiльнення неправильним або таким, що не вiдповiдає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працiвника на роботi, орган, який розглядає трудовий спiр, зобов'язаний змiнити формулювання i вказати в рiшеннi причину звiльнення у точнiй вiдповiдностi з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на вiдповiдну статтю (пункт) закону.

Враховуючи, що судом встановлено незаконність наказу про звільнення, існування підстав для поновлення позивача на роботі, але позивач не бажає та не має наміру поновлюватись на роботі у відповідача, і просить змінити причину звільнення на ст. 38 КЗпП України, дату звільнення на 16.07.2015 року, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість застосування ч. 3 ст. 235 КЗпП України та зміни формулювання, дати і причини звільнення позивача.

Доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки висновків суду першої інстанції не спростовують.

За ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Періодом вимушеного прогулу позивача є період з 12.11.2014 року (дата наступна за датою звільнення 11.11.2014) по 16.07.2015 (дата перед датою прийняття позивача на нову роботу 17.07.2015) року, який складає 168 робочих днів, і саме за цей час підлягає стягненню середній заробіток.

Відповідно до довідки відповідача № 463 від 17.02.2015 та висновку судово-економічної експертизи № 001-17 від 22.02.2017 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 складає 369,13 грн.

Судом першої інстанції обґрунтовано розраховано середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 за період з 12.11.2014 по 16.07.2015 року в розмірі 62 013 грн. 84 копійок (168 робочих днів х 369,13 грн.).

В цій частині апеляційна скарга доводів не містить.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції також встановив, що незаконне звільнення позивача завдало шкоди його психологічному стану, призвело до моральних страждань. З урахуванням того, що незаконне звільнення позивача, зважаючи на його вік, призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, погіршилась його самооцінка, він був морально пригнічений, так як втратив єдине джерело доходу, суд першої інстанції оцінив завдану позивачу моральну шкоду в 10 000 грн.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно ст. 237-1 КЗпП, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Постановою Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.02.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 9 вищезазначеної Постанови роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу cтраждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань. Проте, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн. не в повній мірі відповідає вищезазначеним вимогам норм матеріального права та засадам розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше за достатній для розумного задоволення вимог заявника і не має призводити до його навіть неістотного збагачення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції з урахуванням характеру заподіяної шкоди та обсягу перенесених позивачем страждань, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості підлягає зміні, а розмір стягнутої моральної шкоди - зменшенню до 500 грн., в задоволенні решти позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» - задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року- змінити в частині стягнення на користь ОСОБА_2 моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 500,00 грн.

В іншій частині рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова