Провадження № 4-с/761/121/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

при секретарі - Подоляні Ю.А.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченка Максима Романовича, -

встановив:

17 січня 2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_2 із скаргою, у якій просив визнати неправомірними дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченка Максима Романовича щодо не відкриття виконавчого провадження при примусовому виконанні виконавчого листа №761/25491/16-ц, виданого 03 серпня 2016 року Шевченківським районним судом м. Києва про поновлення ОСОБА_2 на посаді директора Державного підприємства «Інфоресурс», скасувати повідомлення державного виконавця № 55363224/18-20.1 від 12 грудня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, а також зобов'язати державного виконавця прийняти до виконання зазначений виконавчий документ.

У судовому засіданні, що відбулося 16 березня 2018 року, представник заявника уточнив вимоги, викладені у скарзі, шляхом виключення вимог щодо скасування повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та зобов'язання державного виконавця прийняти до виконання зазначений виконавчий документ.

Подану заяву обґрунтовує тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року ОСОБА_2 поновлено на посаді директора Державного підприємства «Інфоресурс». 09 серпня 2017 року заявник подав заяву до Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати на підставі виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 07 серпня 2017 року. 30 серпня 2017 року Міністерство юстиції України повідомило про повернення виконавчого листа без виконання у зв'язку з тим, що у ньому не зазначено строк пред'явлення його до виконання. 27 листопада 2017 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва відмовлено у виправленні помилки у виконавчому документі з тих підстав, що виконавчі документи, які підлягають негайному виконанню, можуть бути пред'явлені до виконання з наступного дня після прийняття рішення у справі, а строк пред'явлення до виконання у виконавчому листі не зазначається, оскільки негайне виконання означає невідкладність вчинення певних дій після ухваленні рішення у справі. 28 листопада заявником було повторно подано заяву про примусове виконання рішення суду, однак, державним виконавцем 12 грудня 2017 року повторно повернуто виконавчий документ без виконання з тих самих підстав. На підставі викладеного ОСОБА_2 звернувся із відповідною скаргою до суду.

У судовому засіданні представник заявника подану скаргу, з урахуванням уточнень, підтримав та просив суд її задовольнити з підстав, що викладені у ній.

Боржник у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, на адресу суду надіслав пояснення, згідно яких проти поданої скарги заперечує та просить суд відмовити у її задоволенні, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали скарги, суд встановив.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року ОСОБА_2 поновлено на посаді директора Державного підприємства «Інфоресурс», а також стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 348 518,52 грн., з індексацією.

Заявник звернувся до Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати на підставі виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 07 серпня 2017 року.

Повідомленням головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурлою Віталієм Едуардовичем від 30 серпня 2017 року повернуто виконавчий лист без прийняття до виконання, оскільки у ньому не зазначено строк пред'явлення його до виконання.

На підставі викладеного, заявник звернувся до суду із заявою про виправлення описки у виконавчому листі, однак ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року відмовлено у виправленні помилки у виконавчому документі з тих підстав, що виконавчі документи, які підлягають негайному виконанню, можуть бути пред'явлені до виконання з наступного дня після прийняття рішення у справі, а строк пред'явлення до виконання у виконавчому листі не зазначається, оскільки негайне виконання означає невідкладність вчинення певних дій після ухваленні рішення у справі.

Заявник повторно звернувся до виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення, однак, повідомленням головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченка Максима Романовича від 12 грудня 2017 року останньому було знову повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання, оскільки у ньому не зазначено строк пред'явлення його до виконання.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року змінено в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку та розподілу судових витрат, в іншій частині рішення залишено без змін.

Згідно наказу №77-к від 01 березня 2018 року, виданого Міністерством освіти і науки, наказ від 02 липня 2016 року № 270-к «Про звільнення ОСОБА_2» скасовано, поновлено останнього на посаді директора ДП «Інфоресурс» з 02 липня 2016 року на умовах контакту від 20 серпня 2012 року, ДП «Інфоресурс» наказано сплатити середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу,

У відповідності до наказу № 82-к від 01 березня 2018 року звільнено ОСОБА_2 з посади директора ДП «Інфоресурс» 20 серпня 2017 року на підставі підпункту б) пункту 26 контракту від 20 серпня 2012 року № 43, п. 2 ст. 36 КЗпП України.

У відповідності до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 34 постанови від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Згідно ст. 65 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до вимог ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини у п. 43 рішення від 20 липня 2004 року по справі "Шмалько проти України" наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.97 р., Reports of Judgments and Decisions 1997-II, с. 510, п. 40).

За умовами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, враховуючи, що судове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року має обов'язкову силу, при цьому державним виконавцем виконавчий лист був повернутий без прийняття до виконання двічі з одних і тих самих підстав, навіть після встановлення ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року про відсутність помилок в частині не зазначення строку пред'явлення до виконання, при цьому рішення фактично відповідачем виконано, суд приходить до висновку, що вказані дії державного виконавця є неправомірними, а відтак подана скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129-1 Конституції України, ст. 1, 65 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 18, 260, 447, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченка Максима Романовича - задовольнити у повному обсязі.

Визнати дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченка Максима Романовича щодо не відкриття виконавчого провадження при примусовому виконанні виконавчого листа № 761/25491/16-ц, виданого 03 серпня 2016 року Шевченківським районним судом м. Києва, про поновлення ОСОБА_2 на посаді директора Державного підприємства «Інфоресурс», неправомірними.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали буде складений 16 березня 2018 року.

Суддя: