Справа № 463/1832/18
Провадження № 2/463/1268/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3

представника відповідача Завади Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Львівського національного університету імені Івана Франка, Міністерства освіти і науки України, третя особа Львівська міська рада про зобов'язання до вчинення дій -

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою до відповідачів про зобов'язання останніх вчинити дії, передбачені положеннями Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» щодо передачі позивачам у приватну власність в порядку приватизації квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що будинок АДРЕСА_1 має статус житлового, належить до державної власності і перебуває на балансі ЛНУ ім. І. Франка та в його оперативному управлінні. За спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету ЛНУ ім. І. Франка від 11.10.2002р. ОСОБА_1 як працівнику університету надана квартира НОМЕР_3 загальною площею 40,1 кв.м. на сім'ю із двох осіб - він та донька ОСОБА_2 і 28.10.2002р. видано ордер за № 2 на зайняття ними зазначеної квартири. У 2009р. звернулись до Університету з заявами про передачу їм у власність в порядку приватизації займаного ними житлового приміщення проте рішенням від 18.01.2010р. № 21 їм відмовлено у зв'язку з тим, що приміщення належить до державного майна Університету і надається працівникам в порядку черговості як службове. Таку відмову вважають безпідставною, оскільки відсутні докази про належність вказаної квартири до службової і навпаки, протилежне спростовується даними інвентаризаційної справи. Крім того, квартира НОМЕР_4 у цьому будинку була передана наймачеві цієї квартири у власність в порядку приватизації, а отже вони також мають право на приватизацію займаної ними квартири, у зв'язку з чим звернулись до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 23.04.2018р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Визначено відповідачам строк для подання відзиву.

Представник відповідача - Міністерство освіти і науки України скерувало до суду відзив на позовну заяви, долучивши докази його направлення іншим учасникам справи. Проти обґрунтованості позовних вимог заперечує. ЛНУ ім. І. Франка є державним освітнім закладом, що підпорядкований Міністерству освіти і науки України. Згідно вимог чинного законодавства, майно, яке передано Університету на праві господарського відання не може передаватись у власність юридичним та фізичним особам та крім цього, таке майно не може бути об'єктом приватизації. Тому, в задоволенні позову просить відмовити.

Представник відповідача - ЛНУ ім. І. Франка також скерував до суду відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення іншим учасникам справи. Проти обґрунтованості позову заперечує з підстав, які викладені у відзиві Міністерства освіти і науки України. Крім того, зазначає, що свідоцтво на право власності, видане в порядку приватизації відносно іншої квартири у цьому будинку не може бути доказом у даній справі, оскільки законність приватизації квартири НОМЕР_4 було предметом розгляду кримінальної справи № 461/2203/14-к про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 167 КК України (в редакції 1960р.)., де суд встановив факт підробки документів, в результаті чого відбулась приватизація квартири НОМЕР_4. В свою чергу, в Університеті жодного приватизаційного органу не створювалось і бланків свідоцтв про надання права власності Університет не мав. Тому, в задоволенні позову просить відмовити.

Позивачі надали суду відповідь на відзив, долучивши докази її направлення іншим учасникам справи. Зазначають, що у відзиві МОН України вказується про неможливість здійснення приватизації квартир, які є на балансі Університету, проте в матеріалах справи є докази про здійснення такої приватизації у 1996р. відносно квартири НОМЕР_4 цього будинку. В свою чергу, при вселення до квартири НОМЕР_3 в ордері не передбачалось статус житла як службового. Крім того, спеціальним законом який регулює дані правовідносини є Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду», яким передбачено чіткий перелік майна, який не підлягає приватизації, і тому посилання на положення Закону України «Про освіту» як на підставу для відмови в позові вважають невірним. Посилання відповідача на підзаконні нормативно-правові акти вважають невірним, оскільки такі суперечать вимогам спеціального закону, а Закон України «Про приватизацію державного майна», на який також міститься посилання у відзиві, на даний час втратив чинність.

Представник відповідача - ЛНУ ім. І. Франка скерував до суду письмові заперечення проти відповіді на відзив, в яких зазначає, що на момент передачі позивачам спірної квартири та видачі ордера, така надавалась саме як службова, тоді як приватизації підлягає виключно приміщення, яке має статус житлового. Крім того, згідно наказу № 0-152 від 29.12.2017р., з метою впорядкування житлового фонду робочою групою Університету встановлено факт не проживання позивачів у спірному житлі та у зв'язку з цим прийнято рішення припинити нарахування відшкодування за спожиті комунальні послуги.

Ухвалою суду від 09.10.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачі, а також їх повноважний представник - адвокат ОСОБА_3, повноваження якого підтверджуються договорами про надання адвокатських послуг від 04.04.2018р. позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив. Крім того, додатково зазначили, що акти про не проживання складені у робочий час, коли позивачі перебували на роботі. Просять позов задовольнити.

Представник відповідача - ЛНУ ім. І. Франка Завада Х.В., повноваження якої підтверджуються належною довіреністю від 31.05.2018р. проти обґрунтованості позову заперечила з підстав, викладених у відзиві та письмових запереченнях. Просить в позові відмовити.

Представник відповідача - МОН України, а також представник третьої особи в судове засідання не з'явились, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Перший скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Другий причин неявки не повідомив. За погодженням з учасниками справи суд вважає можливим закінчити розгляд справи на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Заслухавши пояснення позивачів, їх представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи, заведеної на квартиру АДРЕСА_1, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до протоколу НОМЕР_4 засідання ректорату ЛНУ ім. І. Франка від 11.10.2002р., копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.106), за результатами розгляду заяви начальника господарського відділу ОСОБА_1 останньому надано звільнене житло у відомчому будинку Університету на АДРЕСА_1.

На основі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету ЛНУ ім. І. Франка від 11.10.2002р. позивачу ОСОБА_1 видано ордер № 2 від 28.10.2002р. (а.с.8).

Згідно протоколу засідання ректорату ЛНУ ім. І. Франка від 18.01.2010р. (а.с.74-75), позивачу відмовлено у приватизації квартири АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що ці приміщення належать, як державне майно, Університету.

Відповідно до п. 1.1 Розділу 1 Статуту ЛНУ ім. І. Франка, затвердженого Наказом МОН України від 11.10.2018р. № 1084, Львівський національний університет імені Івана Франка - автономний та самоврядний заклад вищої освіти зі статусом національного, який є державною бюджетною установою і знаходиться у підпорядкуванні Міністерства освіти і науки України.

За змістом п. п. 2.1, 2.2 Розділу 2 Статуту ЛНУ ім. І. Франка, Міністерство освіти і науки України як засновник реалізує права та обов'язки уповноваженого Кабінетом Міністрів України органу стосовно Університету як центральний орган виконавчої влади, у підпорядкуванні та сфері управління якого перебуває Університет. Засновник є суб'єктом управління об'єктами державної власності, що належать Університету.

Відповідно до пп. 89 п. 4 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою КМУ № 630 від 16.10.2014р., МОН України відповідно до покладених на нього завдань здійснює управління об'єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

Згідно наказу МОН України № 85 від 29.01.2014р., копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.53), а також додатку до цього наказу (а.с.54-64) за ЛНУ ім. І. Франка на праві оперативного управління закріплено будинок АДРЕСА_1.

Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», визначено, що приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

В свою чергу, як зазначено в ч. 9 цієї статті, державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону.

У відповідності до ч. 9 ст. 8 цього Закону Постановою КМУ № 891 від 06.11.1995р. затверджено Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, в п. 1 якого зазначено, що це положення визначає порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, у разі банкрутства, зміни форми власності або ліквідації цих підприємств, установ та організацій.

Передача в комунальну власність відомчого житлового фонду в інших випадках здійснюється в такому ж порядку з дотриманням вимог Законів України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності», «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно абзацу 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» об'єктами передачі згідно з цим Законом є: об'єкти житлового фонду (у тому числі гуртожитки як об'єкти нерухомого майна, житлові комплекси та/або їх частини) та інші об'єкти соціальної інфраструктури (навчальні заклади, заклади культури (крім кінотеатрів), фізичної культури та спорту, охорони здоров'я (крім санаторіїв, профілакторіїв, будинків відпочинку та аптек), соціального забезпечення, дитячі оздоровчі табори), які перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій (далі - підприємств) або не увійшли до статутного капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі не завершені будівництвом.

За змістом абзацу 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» передача об'єктів з державної у комунальну власність здійснюється за рішенням органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядних організацій - щодо об'єктів, визначених в абзаці шостому частини першої статті 2 цього Закону, та нерухомого майна, призначеного виключно для розміщення дошкільних навчальних закладів.

Системний аналіз положень вказаного законодавства дає підстави для висновку, що приватизація державного житлового фонду, яке перебуває на праві оперативного управління можлива виключно після передачі такого майна у комунальну власність.

В свою чергу, передача такого майна у комунальну власність може бути здійснена виключно за рішенням органів, уповноважених управляти державним майном - тобто, у справі яка розглядається - за рішенням МОН України.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 2 Указу Президента України № 451/95 від 16.06.1995р. «Про Положення про національний заклад (установу) України» заборонено органам виконавчої влади не передавати закріплене за національними закладами (установами) України майно, що перебуває у державній власності, будь-яким органам, підприємствам, установам, організаціям.

За змістом ч. 1 ст. 80 Закону України «Про освіту», до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать , зокрема, нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо.

Крім того, відповідно до ч. ч. 3, 4 цієї статті, основні фонди, оборотні кошти та інше майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають вилученню, крім випадків, встановлених законом. Об'єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню не за освітнім призначенням.

З огляду на зазначене, правові підстави для задоволення позову відсутні, оскільки відносно майна відповідача - ЛНУ ім. І Франка, управління яким здійснюється МОН України, законом встановлена заборона на його відчуження, в тому числі в порядку приватизації, і як наслідок, відсутні правові підстави для зобов'язання останніх до вчинення дій, пов'язаних з приватизацією позивачами спірної квартири.

Тому, суд в задоволенні позову відмовляє, а що стосується доводів позивача про те, що спірна квартира має статус житлової, а не службової, суд надає їм оцінку та звертає увагу на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 5 ЖК УРСР, державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Відповідно до ст. 6 ЖК України, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Вище уже зазначалось, що відповідно до протоколу НОМЕР_4 засідання ректорату ЛНУ ім. І. Франка від 11.10.2002р., копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.106), за результатами розгляду заяви начальника господарського відділу ОСОБА_1 останньому надано звільнене житло у відомчому будинку Університету на АДРЕСА_1.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 4, ч. ч. 5, 6 ст. 7 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності», за рішенням органів, уповноважених управляти державним майном передача такого майна оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії. Форма акта приймання-передачі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Право власності на об'єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі, а у випадках, передбачених законом, - з дня державної реєстрації такого права.

Крім того, відповідно до п. 51 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», який чинна на даний час і яка діяла на момент вселення позивачів у спірну квартиру, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання надання згоди на передачу об'єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об'єктів з комунальної у державну власність, а також щодо придбання об'єктів державної власності.

Оскільки в справі яка розглядається МОН України не приймало рішення про передачу спірного будинку у комунальну власність, а Львівською міською радою не приймалось рішення про надання згоди на прийняття у комунальну власність такого будинку, приватизація спірної квартири є неможлива, оскільки приватизації підлягають лише житловий фонд місцевих рад, а спірний будинок має статус відомчого житлового фонду, і відповідно, квартири в такому будинку використовуються як службові, що згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», також виключає таку квартиру з об'єкту приватизації і є додатковою підставою для відмови в задоволенні позову.

В такому випадку, довідка ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 02.06.2003р. № 1/4932 (а.с.14) не має правового значення оскільки, в даній справі визначальним є не статус будинку - житловий чи службовий, а перебування такого будинку у відомчому житловому фонді, правові підстави для приватизації якого існують виключно після передачі такого будинку до комунальної власності.

Аналогічно, не спростовує висновків суду та обставина, що іншому мешканцю будинку АДРЕСА_1 в минулому видавалось свідоцтво про право власності на квартиру в порядку приватизації від 03.06.1996р. (а.с.9), оскільки по-перше, вказане свідоцтво не може заміняти собою документів, в процесі прийняття яких будинок передається у комунальну власність, а по-друге, відповідач стверджує про підробку документів службовими особами університету, що призвело до відчуження державного майна Університету без погодження МОН України.

Зокрема, згідно архівної довідки ЛНУ ім. І. Франка від 08.05.2018р. (а.с.72), відповідно до книг протоколів засідання ректорату за 09.09.1996р. по 05.03.2007р. на засіданні ректорату питання щодо приватизації квартир у будинку на вул. Вахнянина, 39 у відповідь на звернення громадян не розглядалось, а ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12.03.2014р. (а.с.66-67) встановлено факт вчинення службовою особою Університету - ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 167 КК України (в редакції 1960р.), в результаті чого з державної власності, без погодження МОН України та всупереч вимогам чинного законодавства вибула квартира відносно якої видано згадане вище свідоцтво.

Тому, суд в задоволенні позову відмовляє в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268,ЦПК України, ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст. ст. 5, 6, 9 ЖК УРСР, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Законом України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності», суд -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) до Львівського національного університету імені Івана Франка (м. Львів, вул. Університетська, 1, код ЗКПО 02070987), Міністерства освіти і науки України (м. Київ, пр. Перемоги, 10, ), третя особа Львівська міська рада (м. Львів, пл. Ринок, 1) про зобов'язання вчинити дії по передачі квартири у приватну власність в порядку приватизації - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354,355 ЦПК України, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 23.11.2018 року.

Суддя: Леньо С. І.