Постанова

Іменем України

02 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 569/8130/16-ц

провадження № 61-13229св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д.Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна», ОСОБА_5,

представник публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» - Коневалик АндрійВасильович,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 березня 2017 року у складі судді Ковальова І. М. та рішення Апеляційного суду Рівненської області від 01 червня 2017 року у складі колегії суддів: Шимківа С. С., Бондаренко Н. В., Григоренка М. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (далі - ПАТ «СК «Універсальна»), ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовна заява мотивована тим, що 26 січня 2016 року на вул. Костромській у м. Рівному ОСОБА_5, керуючи автомобілем Citroen C3, номерний знак НОМЕР_1, порушив вимоги пунктів 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем Ford Sierra, номерний знак НОМЕР_2, під його керуванням, власником якого є ОСОБА_7

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2016 року встановлено, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_5

Розмір шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, склав 24 303,35 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована у ПАТ «СК «Універсальна», тому 28 січня 2016 року він, як особа, яка правомірно володіла транспортним засобом, подав заяву про виплату страхового відшкодування, яке виплачено йому не було, оскільки страхова компанія вважає, що він не має права на страхове відшкодування.

На підставі вказаного, ОСОБА_4 звернувся до суду з цим позовом, в якому просив стягнути з ПАТ «СК «Універсальна» страхове відшкодування у розмірі 23 793,25 грн, пеню у розмірі 544,96 грн, три проценти річних у розмірі 43,02 грн, судові витрати у розмірі 3 851,20 грн та з ОСОБА_5 франшизу у розмірі 510 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 березня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ПАТ «СК «Універсальна» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 23 793,25 грн, пеню у розмірі 544,96 грн, три проценти річних у розмірі 43,02 грн, судові витрати у розмірі 3 851,20 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 франшизу у розмірі 510 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з вини ОСОБА_5, яка встановлена преюдиційною постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2016 року, позивачу завдана матеріальна шкода, яка відповідно до статті 988 ЦК України повинна бути відшкодована страховиком, оскільки цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди була застрахована. Також, встановивши, що страховик у порушення вимог статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не вжив заходів для розслідування страхового випадку і виплати страхового відшкодування, суд стягнув зі страховика пеню і три проценти річних у зв'язку з простроченням регламентної виплати.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 01 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «СК «Універсальна» задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 березня 2017 року змінено в частині розподілу судових витрат. Стягнуто з ПАТ «СК «Універсальна» на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 3 772,25 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 78,95 грн. У решті рішення суду першої інстанції залишено без зміни.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність вини ОСОБА_5 в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, а тому обґрунтовано задовольнив вимоги ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої його майну, внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди була застрахована і страховик у порушення вимог статті 988 ЦК України і статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не вжив заходів для розслідування страхового випадку і виплати страхового відшкодування, апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про стягнення зі страховика страхового відшкодування, пені і трьох процентів річних.

Апеляційний суд змінив рішення місцевого суду в частині розподілу судових витрат, оскільки судом не враховано, що відповідно до статті 88 ЦПК України 2004 року судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених вимог.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «СК «Універсальна», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення в частині задоволення позовних вимог до ПАТ «СК «Універсальна» скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 не є власником пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу або потерпілим в цій пригоді, тому відповідно до підпункту «б» пункту 35.2 статті 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він повинен був до заяви про виплату страхового відшкодування додати документи, які б посвідчували право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), однак вказані документи подані не були. Тому відповідно до пункту 36.2 статті 36 вказаного Закону страховик вважається таким, що не прострочив виплату страхового відшкодування, оскільки заявником на подані всі необхідні для цього документи.

Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У пункті 3 частини першої статті 988 ЦК України визначено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату в строк, встановлений договором.

Статтею 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Суд установив, що ОСОБА_4 під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_5, що встановлено преюдиційною постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2016 року, управляв транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, тому суди обґрунтовано вважали, що він правомірно володів цим майном та має право на відшкодування завданої шкоди. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застраховано суди дійшли правильного висновку, що страховик, у межах страхової суми, повинен відшкодувати завдану позивачу шкоду.

Доводи касаційної скарги, що ОСОБА_4 не є власником пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу або потерпілим в цій пригоді, тому він повинен подати документи, передбачені підпунктом «б» пункту 35.2 статті 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є безпідставними, оскільки у пунктах 1.3 і 1.6 статті 1 цього Закону визначено, що: потерпілим, зокрема, є фізична особа, майну якої заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; власником транспортного засобу, зокрема, є фізична особа, яка відповідно до законів України є законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Отже, у розумінні статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ОСОБА_4 є як власником транспортного засобу, оскільки правомірно експлуатував його на законних підставах, так і потерпілою особою, оскільки його майну заподіяна шкода.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 березня 2017 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Рівненської області від 01 червня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду Рівненської області від 01 червня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк