Ухвала

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 372/1580/16-ц

провадження № 61-34386св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 вересня 2016 року у складі судді Кравченка М. В. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Коцюрби О. П., Верланова С. М.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» (далі - ТОВ «Естейт Селлінг») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про виселення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ТОВ «Естейт Селлінг» на підставі договору купівлі-продажу від 07 квітня 2016 року набуло право власності на квартиру АДРЕСА_1, у якій зареєстрована відповідач і добровільно знятися з реєстрації відмовляється, чим порушує права власника спірної квартири.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна квартира позивачем не була придбана за кредитні кошти банку, матеріали справи не містять доказів того, що відносно цієї квартири здійснювалось звернення стягнення на предмет іпотеки за таким кредитом, а отже правові підстави для виселення відповідача зі спірної квартири без надання іншого жилого приміщення у порядку частин другої-четвертої статті 109 ЖК України відсутні. При цьому суд першої інстанції врахував правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року справа № 6-39цс15, та від 02 вересня 2015 року справа № 6-1049цс15.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Естейт Селлінг» відхилено, рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 вересня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд повністю погодився з висновками суду першої інстанції.

10 травня 2017 року ТОВ «Естейт Селлінг» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано те, що фактичне проживання відповідача у спірній квартирі, порушує права позивача, як власника.

09 листопада 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у цій справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

04 червня 2018 року матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відзиву (заперечень) на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов наступних висновків.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про

відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 753/12729/15-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, який діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом виселення і вселення.

Постановляючи цю ухвалу, Верховний Суд у справі, яку передано на розгляд до Великої Палати, виходив з того, що до спірних правовідносин у цій справі підлягає застосуванню положення статті 391 ЦК України, яка передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а порушене право власника - захисту шляхом виселення колишнього власника та членів його сім'ї

Водночас при застосуванні правових висновків, викладених Верховним Судом України у постановах: від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 та від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16 у аналогічних справах порушується справедливий баланс інтересів сторін у справі, оскільки новий власник несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden), який полягає у тому, що він не може в повній мірі використовувати свою власність, через ускладнену процедуру виселення з іпотечного майна колишнього власника квартири, придбаного не за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житла.

При цьому однакове застосування закону забезпечує загальнообов'язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдине застосування законів поліпшує громадське прийняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Вбачається, що оскаржуване судове рішення у цій справі та оскаржуване рішення, які передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

За змістом пункту десятого частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 753/12729/15-ц.

Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 372/1580/16-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» до ОСОБА_4 про виселення, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 30 березня 2017 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 753/12729/15-ц.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
С. О. Погрібний
Г. І. Усик