Справа № 463/1929/17 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/811/1146/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Фейір К.О.

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 18 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Петелька Ігор Васильович про визнання права власності та усунення перешкод в користуванні майном,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом за чоловіком ОСОБА_6, усунення перешкод в користуванні вказаною квартирою.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду клопотання, що було підтримане її представником, про зупинення провадження у справі у даній цивільній справі до прийняття рішення у справі №465/1059/18, що перебуває на розгляді у Франківському районному суді м. Львова.

Заяву мотивовано тим, що нею заявлено позов до ОСОБА_4 про усунення спадкоємця від права на спадкування після смерті ОСОБА_6 та одержання права на спадщину, у зв'язку із чим існує об'єктивна неможливість розгляду справи Личаківським районним судом м. Львова, оскільки від результатів розгляду справи за позовом ОСОБА_2 залежить можливість ОСОБА_4 мати право на спадкування, вказане рішення може вплинути на визначення розміру її частки у спадщині, що відкрилась після смерті ОСОБА_6, між сторонами існує спір про право на спадкування. А тому, на її думку слід зупинити провадження у справі.

Оскаржуваною ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 18 липня 2018 рокув задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Петелька Ігор Васильович про визнання права власності та усунення перешкод в користуванні майном - відмовлено.

Накладено на ОСОБА_2 штраф у розмірі 0,5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 881 грн. (вісімсот вісімдесят одна гривня) за зловживання процесуальними правами.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі одночасно з вирішенням питань, які не були предметом обговорення в судовому засіданні. Була заслухана думка учасників процесу лише з приводу заявленого клопотання про зупинення провадження у справі.

Вказує, що в описовій частині оскаржуваної ухвали зазначено, що судом розглядається клопотання про зупинення провадження у справі, натомість в мотивувальній частині суд описує інші питання, які він розглядає та які не стосуються заявленого клопотання. Мотивувальна частина не містить мотивів з яких суд дійшов висновків про відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження, а містить перелік дій, які суд визнає зловживанням процесуальними правами (апеляційні скарги, неподання зустрічного позову, а подання позову до іншого суду) щодо яких вже були прийняті відповідні судові рішення та містить висновок про накладення штрафу.

На думку скаржника, висновок про відмову в зупиненні провадження у справі є передчасним, оскільки ухвала Франківського районного суду м. Львова про відкриття провадження була оскаржена ОСОБА_4 та рішення по суті ще не прийнято.

Окрім того зазначає, системний аналіз ст.ст. 44, 148 ЦПК України, надає можливість зробити висновок, що визнання певних процесуальних дій зловживанням процесуальними правами можливе після того як така процесуальна дія вчиняється і стає предметом судового розгляду, після якого суд має право визнати подання скарги, заяви, клопотання зловживанням процесуальними правами та залишити такі без розгляду або ж повернути, застосувати заходи процесуального примусу, зокрема у виді штрафу.

Таким чином, визнавати зловживанням процесуальними правами подання скарги на судове рішення, яке підлягає оскарженню має виключно суд, до повноважень якого входить розгляд такої скарги, а тому суд першої інстанції вийшов за межі повноважень та незаконно наклав штраф в порядку процесуального примусу.

Просить ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 18 липня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У цьому випадку провадження у справі зупиняється до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи (пункт 5 частини першої статті 253 ЦПК).

Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Отже, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи.

Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визначаючи наявність передбачених статтею 251 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 6 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про зупинення провадження, оскільки таке зупинення суперечило б принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, й перешкоджало б подальшому провадженню у справі

Однак, в той же час, в оскаржувані й ухвалі суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність накладення на ОСОБА_2 штрафу у розмірі 0,5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 881 грн. (вісімсот вісімдесят одна гривня) за зловживання процесуальними правами.

З вказаним висновком суду погодитись не можна виходячи з наступного.

Завданням цивільного судочинства відповідно до положень ст.2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Однією із засад є недопустимість зловживання процесуальними правами.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся із даним позовом у квітні 2017 року. Відповідач, отримавши ухвалу про відкриття провадження, 03.08.2017 року оскаржив ухвалу суду про відкриття провадження не сплавивши судовий збір та не подавши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, у зв'язку із чим ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13.11.2017 року відмолено у відкритті апеляційного провадження. 07.02.2018 року відповідач вчинив аналогічні дії з оскарження даної ухвали суду про відкриття провадження, однак ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19.02.2018 року відмовлено у відкритті провадження з підстав, визначених п.3 ч.1 ст.358 ЦПК України.

Суд першої інстанції визнав зловживанням процесуальними правами подання апеляційних скарг на ухвалу про відкриття провадження від 19 травня 2017 року вже після того, як Апеляційний суд Львівської області прийняв рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження, при чому перша ухвала Апеляційного суду Львівської області про відмову у відкритті апеляційного провадження постановлена 13 листопада 2017 року, тобто на момент дії ЦПК України 2004 року, в якому не було закріплено інституту зловживання процесуальними правами. Процесуальний закон не має зворотної дії в часі.

Крім цього, системний аналіз ст.ст. 44, 148 ЦПК України дає можливість зробити висновок про визнання певних процесуальних дій зловживанням процесуальними правами можливе після того, як така процесуальна дія вчиняється і стає предметом судового розгляду після якого суд має право визнати подання скарги, заяви, клопотання зловживанням процесуальними правами та залишати такі без розгляду або ж повернути, застосувати заходи процесуального примусу, зокрема і у вигляді штрафу.

Відтак, визнавати зловживанням процесуальними правами подання скарги на судове рішення, яке підлягає оскарженню має виключно суд, до повноважень якого входить розгляд такої скарги, а тому суд першої інстанції вийшов за межі повноважень та незаконно наклав штраф в порядку процесуального примусу.

Крім цього, подання зустрічного позову чи позову до іншого суду є правом, а не обов'язком сторони. Право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 18 липня 2018 року в частині накладення на ОСОБА_2 штрафу в розмірі 0,5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 881 грн. за зловживання процесуальними правами. В решті ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст., 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 18 липня 2018 року в частині накладення на ОСОБА_2 штрафу в розмірі 0,5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 881 грн. за зловживання процесуальними правами - скасувати.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.