Справа № 522/7308/18
02 липня 2018 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси:
під головуванням - судді Єршової Л.С.,
за участю секретаря судового засідання - Радзімовської Р.О.,
позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання спадкоємцем четвертої черги, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради, у якому просить суд встановити факт спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_5, померлою ІНФОРМАЦІЯ_4 року, та визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року. В обґрунтування позивач зазначила, що познайомилася з ОСОБА_5 у 1994 році. Вони проживали в одному будинку АДРЕСА_1. Родина позивачки проживала в квартирі №245, а ОСОБА_5 разом із чоловіком ОСОБА_6 в квартирі № 156. Вони ходили один до одного у гості, та всі без виключення свята, інші святкові дні їх родини проводили разом.
15 жовтня 2006 року помер чоловік позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7, та ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_6. Після смерті чоловіків позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 дуже зблизилися. В січні 2012 року, після одруження доньки позивачки, ОСОБА_5 запропонувала їй переїхати жити до неї, оскільки потребувала постійного догляду. Між ними були дружні та довірчі відносини. В період з січня по лютий 2012 року позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за сумісні кошти був зроблений косметичний ремонт квартири АДРЕСА_1, де вони проживали разом однією сім'єю, зокрема - вели сумісне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, вели один сімейний бюджет.
ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_5 померла. За життя ОСОБА_5 була власником ? частини квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 липня 2000 року та ? частини квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Спадкоємців у померлої ОСОБА_5 немає, тому у шестимісячний термін позивач звернулася в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини як спадкоємець четвертої черги, проте не може оформити свої спадкові права через те, що факт спільного мешкання зі спадкодавцем не підтверджений. Таким чином, позивач була змушена звернутися до суду з вище зазначеним позовом та просити суд встановити факт її мешкання однією сім'єю зі спадкодавцем ОСОБА_5, померлою ІНФОРМАЦІЯ_4 року, та визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року.
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 02 травня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 було прийнято до розгляду та відкрито провадження з призначенням її до розгляду у підготовчому судовому засіданні.
Документи, надані на виконання вище вказаної ухвали у підготовчому засіданні, проведеному 05.06.2018 року, були залучені ухвалою суду до справи.
05.06.2018 року в судовому засіданні за результатами підготовчого засідання суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, а також про виклик та допит свідків ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, у вступному слові надали пояснення, аналогічні викладеним у позові, просили суд позовну заяву задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав.
За цих обставин, суд на підставі ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з огляду на заяву позивача, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вислухавши доводи позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Саме такий концептуальний підхід до застосування судами положень ст. 16 ЦК знайшов своє втілення в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-20цс11.
Згідно з ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. В даному випадку, суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання спадкоємцем четвертої черги відповідають вимогам вказаної статті.
Відповідно до ст. 1258 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
За ст. 1264 ЦК у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.
Згідно з ст. 3 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.
Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 15 березня 2018 року, актовий запис № 2850. (а.с.42)
Після смерті ОСОБА_10 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пучковою І.А. було відкрито спадкову справу № 11/2018, до якої із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), яка вважає себе спадкоємицею четвертої черги (а.с.77).
Згідно з свідоцтвом про право власності на житло, виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Одеської міської ради 21 липня 2000 року, ОСОБА_5 на праві власності належала ? частини квартири АДРЕСА_2 (а.с.21), та згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Печевим К.Л. 20 травня 2008 року, ОСОБА_5 на праві власності належала ? частини квартири АДРЕСА_2 (а.с.34).
Факт постійного проживання позивачки разом з ОСОБА_5, померлою ІНФОРМАЦІЯ_4 року, за адресою: АДРЕСА_5, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_12
Свідок ОСОБА_9, яка є подругою та колегою позивача, пояснила суду, що оскільки позивач проживала з ОСОБА_5, вона також з нею подружилася, та вони втрьох проводили багато часу, а саме: святкували разом всі свята, відвідували театри та музеї, їздили на море. ОСОБА_5 за життя вважала ОСОБА_1 своєю донькою.
Свідок ОСОБА_3, яка була подругою ОСОБА_5, пояснила суду, що вона була знайома з нею з 1960-х років, вони разом працювали в санаторії «Росія» та займалися спортом. Позивача вона знає давно як родичку ОСОБА_5, а саме ОСОБА_5 вважала її своєю донькою та так її і називала. Вона засвідчила, що дійсно ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_5 з січня 2012 року до її смерті, в них були дуже теплі відносини, позивач доглядала за нею, купувала їй ліки, вони відмічали всі свята разом. Після смерті чоловіка у ОСОБА_5 не було ніяких родичів, окрім ОСОБА_1 та її сім'ї. ОСОБА_3 часто телефонувала ОСОБА_5, а також позивач телефонувала ОСОБА_13, розповідала їй, що ОСОБА_13 дуже погано себе почуває, на що вона порадила викликати швидку та просила дочекатися на неї. Коли ОСОБА_3 приїхала, швидка вже була та позивач поїхала з ОСОБА_13 до лікарні, супроводжувала її як донька. Лікарі всі знали, що ОСОБА_1 є донької ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_4 року, коли ОСОБА_5 знов стало погано, позивач, яка назвалась її донькою, викликала швидку допомогу, яка шпиталізувала її в тяжкому стані до реанімаційного відділення Одеської міської клінічної лікарні № 1, що підтверджується листом КУ «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» від 06.06.2018 року, який був наданий на виконання ухвали суду від 22.05.2018 року про витребування доказів по справі (а.с.112-116)
Коли ОСОБА_5 померла, позивач поховала її своїми силами та за свої кошти на Західному кладовищі м. Одеси, що підтверджується договором-замовленням № б/н від 16.03.2018 року, укладеним між нею та організацією, яка надає послуги з поховання (а.с.47). Також, КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» на ім'я ОСОБА_1 було видане свідоцтво про поховання ОСОБА_5 НОМЕР_3 (а.с.46).
Факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 також підтверджується численними фотокартками, наданими позивачем та залученими до матеріалів справи (а.с.93-103).
На підставі викладеного суд доходить до висновку, що ОСОБА_1 фактично мешкала разом із ОСОБА_5 в період з січня 2012 року до часу смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, що підтверджується як поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків, так й дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами та наданими на підтвердження цього фотокартками.
Враховуючи той факт, що позивач ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_5 однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини, а тому є спадкоємцем четвертої черги за законом, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.
За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо встановлення факту проживання позивача однією сім'єю з ОСОБА_5, померлою ІНФОРМАЦІЯ_4 року, на час відкриття спадщини та визнання її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті, ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року.
Керуючись ст.ст. 4-7, 10-13, 19, 81, 89, 258, 264, 265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання спадкоємцем четвертої черги, - задовольнити.
Встановити факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року, та ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_6 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) в період з січня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року.
Визнати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга подається через Приморський районний суд м. Одеси до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 11липня 2018 року.
Суддя Л.С. Єршова