Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 344/14521/14-ц

провадження № 61-18379 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача-Пророка В. В.,
суддів: Висоцької В. С., Лесько А. О., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
відповідачі: ОСОБА_6,
ОСОБА_7,
ОСОБА_8,

розглянув у порядку письмового провадження справу, відкриту за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 вересня 2015 року, ухвалене суддею Польською М. В., та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2016 року, постановлену колегією суддів у складі: Матківського Р. Й., Девляшевського В. А., Мелінишин Г. П.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з позовними вимогами, які після уточнення зводились до:

- вимоги стягнути з ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором від 16 квітня 2008 року № 0 (із змінами внесеними 02 квітня 2009 року) (далі - договір споживчого кредиту від 16 квітня 2008 року) у розмірі 71 105,50 доларів США та 219 098,79 грн пені, нарахованих станом на 03 липня 2015 року;

- вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки - салон-перукарню «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 52,7 м кв., розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що є спільною власністю в рівних частинах ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 16 квітня 2008 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кучак Н. В., за реєстровим № 985, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів за № 2838524 (далі - салон «ІНФОРМАЦІЯ_1»), в рахунок заборгованості за договором споживчого кредиту від 16 квітня 2008 року, шляхом проведення прилюдних торгів щодо салону «ІНФОРМАЦІЯ_1» у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог закону, встановленням початкової ціни, визначеної на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства для погашення заборгованості за договором споживчого кредиту від 16 квітня 2008 року у сумі 71 105,50 доларів США та 219 098,79 грн пені;

- вимоги стягнути в рівних частках з відповідачів суму сплаченого позивачем судового збору.

2. Позовна заява мотивована тим, що 16 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_6 укладено договір споживчого кредиту від 16 квітня 2008 року, відповідно до умов якого позивачем надано ОСОБА_6 кредит у розмірі 76 000,00 доларів США на строк до 16 квітня 2020 року під відсоткову ставку, визначену цим договором.

3. В забезпечення виконання зобов'язань за договором споживчого кредиту від 16 квітня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 було укладено договір поруки від 16 квітня 2008 року (зі змінами від 02 квітня 2009 року) (далі - договір поруки від 16 квітня 2008 року) (а.с. 17-19, т. 1).

4. В забезпечення виконання зобов'язань за договором споживчого кредиту від 16 квітня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6, ОСОБА_8 було укладено договір іпотеки б/н від 16 квітня 2008 року (із змінами від 20 травня 2009 року) (далі - договір іпотеки від 16 квітня 2008 року), предметом якого є салон «ІНФОРМАЦІЯ_1», що належить іпотекодавцям на праві спільної власності в рівних частинах (а.с. 20-25, 31-32, т. 1).

5. ОСОБА_6 належним чином не виконував умови договору, та станом на 03 липня 2015 року заборгованість за договором споживчого кредиту від 16 квітня 2008 року становила 71 105,50 доларів США, з яких 59 599,49 доларів США - заборгованість по кредиту, 11 506,01 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, та заборгованість зі сплати пені в розмірі 219 098,79 грн, з яких пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом становить 138 253,25 грн та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами становить 80 845,54 грн (а.с.177-188, т. 1).

6. Позивач звернувся за захистом своїх прав до суду з зазначеними позовними вимогами.

7. Справа неодноразово розглядалась у судах. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) від 09 листопада 2016 року справу в частині відповідних вимог позивача до ОСОБА_7 направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

8. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 вересня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково:

- вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16 квітня 2008 року, а саме салон «ІНФОРМАЦІЯ_1», для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі договір споживчого кредиту від 16 квітня 2008 року в сумі 71 105,50 доларів США, з яких 59 599,49 доларів США - заборгованість по кредиту, 11 506,01 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, та заборгованість зі сплати пені в розмірі 219 098,79 грн, з яких пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом становить 138 253,25 грн та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами становить 80 845,54 грн;

- вирішено встановити спосіб реалізації відповідного предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з реалізації салону «ІНФОРМАЦІЯ_1» у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог законодавства, встановленням початкової ціни, визначеної на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства;

- вирішено стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 827,00 грн;

- вирішено стягнути з ОСОБА_8 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 827,00 грн;

- вирішено відмовити в задоволенні решти заявлених вимог.

9. Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що суд встановив факт існування відповідних договірних зобов'язань та зазначеного боргу ОСОБА_6, визначена сума якого не була спростована.

10. У зв'язку з порушенням строків оплати кредиту та відсотків за користування ним, позивач надіслав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як поручителю вимоги від 15 липня 2014 року про усунення порушень договору споживчого кредиту від 16 квітня 2008 року з умовою про дострокове повернення відповідного кредиту (а.с. 54-57, т. 1). А також ОСОБА_6 та ОСОБА_8 як іпотекодавцям вимоги від 15 липня 2014 року про усунення порушень договору споживчого кредиту від 16 квітня 2008 року, забезпеченого іпотекою згідно із договором іпотеки від 16 квітня 2008 року, в яких є попередження про те, що у разі невиконання поставлених вимог позивачем буде розпочато процедуру звернення стягнення на салон «ІНФОРМАЦІЯ_1» (а.с. 50-53, т. 1). Ці вимоги позивача відповідачами були залишені без задоволення і відповіді.

11. Вимоги позивача відповідають статтям 536, 549, 610, 611, 1054, 1050 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (далі позначення цього документу у редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов'язків, - ЦК України), статтям 33, 35, 38, 39 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Закон про іпотеку) і позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки, салон «ІНФОРМАЦІЯ_1», у спосіб, заявлений позивачем.

12. Одночасне стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить майновому поручителю, у рахунок погашення зазначеного боргу призводить до стягнення на користь кредитора однієї й тієї самої суми заборгованості одночасно як з боржника, так і з майнового поручителя за рахунок належного йому майна. За такої ситуації відбувається фактичне подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові. Отже, зважаючи на той факт, що стаття 39 Закону про іпотеку та пункт 42 постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Постанова ПВССУ № 5) передбачають зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, беручи до уваги, що фактична ціна продажу цього майна в процесі його реалізації може змінюватися, вимога про стягнення суми боргу, непокритого іпотечним майном, повинна заявлятися лише після фактичного звернення стягнення на предмет іпотеки, причому, як у випадку, коли мало місце звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить майновому поручителю, так і тоді, коли іпотечне майно належить боржнику за основним зобов'язанням.

13. Суд дійшов висновку, що вимога про стягнення коштів з фінансового поручителя, ОСОБА_7, є передчасною і може заявлятися позивачем після виконання чи невиконання рішення суду щодо стягнення на предмет іпотеки, а тому задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду будуть надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання свого зобов'язання ОСОБА_6

14. Відшкодування судового збору передбачене статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (далі позначення цього документу у редакції, чинній на момент здійснення процесуальних дій судом першої інстанції та апеляційним судом, за умови однаковості положень такої редакції, - ЦПК України 2004).

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції

15. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» відхилено, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 вересня 2015 року в оскаржуваній частині залишено без змін.

16. Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог позивача до поручителя, ОСОБА_7

17. Відповідно до пункту 10.1 договору споживчого кредиту від 16 квітня 2008 року у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, відшкодування заборгованості перед кредитором за цим договором проводиться шляхом стягнення з поручителя/гаранта (у разі їх наявності), чи шляхом звернення стягнення на заставлене майно, що є забезпеченням за даним договором та/або активи (кошти і майно) позичальника на вибір кредитора.

18. Отже, враховуючи зазначену умову договору споживчого кредиту від 16 квітня 2008 року, позивач скористався своїм правом відшкодування зазначеної заборгованості шляхом звернення стягнення на салон «ІНФОРМАЦІЯ_1», яким забезпечено виконання зобов'язань за договором споживчого кредиту від 16 квітня 2008 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

19. У лютому 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» подало касаційну скаргу до ВССУ, вважаючи, що суди попередніх інстанцій прийняли судові рішення, неправильно застосувавши норми матеріального права та порушивши норми процесуального права.

20. У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк»просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення суми заборгованості за кредитним договором від 16 квітня 2008 року з ОСОБА_7, ухвалити в цій частині нове рішення, яким:

- стягнути на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_7 як солідарного боржника ОСОБА_6 суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту від 16 квітня 2008 року у розмірі 68 629,16 доларів США та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит у розмірі 46 678,18 грн;

- доручити Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області видачу судового наказу.

Рух справи в суді касаційної інстанції

21. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією ЦПК України.

22. Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23. 08 травня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

24. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

25. Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

26. Ухвалою Верховного Суду від 15 листопада 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

27. Позивач вважає, що пункт 10.1 договору споживчого кредиту від 16 квітня 2008 року визначає варіанти відповідних засобів захисту своїх прав та інтересів позивачем, який не означає їх взаємовиключність, що відповідає законодавству, а суди попередніх інстанцій помилково інтерпретували положення зазначеного договору як таке, що встановлює взаємовиключність зазначених засобів захисту своїх прав та інтересів позивача. Договір поруки від 16 квітня 2008 року та договір іпотеки від 16 квітня 2008 року мають забезпечувати рівноцінний з точки зору можливості їх застосування захист прав та інтересів позивача, які випливають з обставин справи та умов договору споживчого кредиту від 16 квітня 2008 року.

28. Отже, в порушення статей 213, 214 ЦПК України 2004 суди попередніх інстанцій не встановили всі фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Це призвело до неправильного застосування статей 12, 14, 543 та 554 ЦК України та безпідставного звільнення ОСОБА_7 Від виконання ним договір поруки від 16 квітня 2008 року.

(2) Позиція інших учасників справи

29. У квітні 2017 року ОСОБА_7 направив до ВССУ заперечення на зазначену касаційну скаргу позивача, підтримане ОСОБА_6 згідно з його заявою від 13 квітня 2017 року, доданої до цього заперечення. ОСОБА_7 вважає, що касаційна скарга позивача має бути відхилена, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 вересня 2015 року та ухвала Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2016 року залишені без змін.

30. ОСОБА_7 вважає, що позивач намагається здійснити подвійне стягнення за невиконання ОСОБА_6 договору споживчого кредиту від 16 квітня 2008 року, що не передбачено частиною другою статті 543 ЦК України.

31. Договір споживчого кредиту від 16 квітня 2008 року в пункті 10.1 не передбачає можливість звернення з вимогою до поручителя разом з вимогою до іпотекодавців.

32. Інші доводи ОСОБА_7, в тому числі ті, що вимагають переоцінки доказів та встановлення обставин справи, суд касаційної інстанції не бере до уваги відповідно до статей 76, 77, 80 та 400 ЦПК України.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

33. Згідно з частиною першою статті 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

34. Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

35. Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Частина друга цієї статті передбачає, що суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

36. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

37. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

(1.1) Щодо права вимоги до поручителя боржника по кредитному договору, забезпеченому іпотекою, за наявності одночасної вимоги до іпотекодавця

38. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 4 ЦПК України 2004).

39. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (чтаття 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Право на захист особа здійснює на свій розсуд (частина перша статті 20 ЦК України).

40. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

41. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини перша та четверта статті 14 ЦК України).

42. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України).

43. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

44. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

45. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. (частини перша та третя статті 553 ЦК України).

46. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша та друга статті 554 ЦК України).

47. Поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов'язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг (частина друга статті 555 ЦК України).

48. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором (частини перша, друга та четверта статті 543 ЦК України).

49. Зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). Якщо за правилами, встановленими частиною третьою статті 213 ЦК України, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення (частини перша та четверта статті 213 ЦК України).

50. Тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України (частина перша статті 637 ЦК України).

51. Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України 2004). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

52. Резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону про іпотеку, так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України 2004. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону про іпотеку (або статті 589 ЦК України щодо заставодавця).

53. Відповідно до пункту 10.1 договору споживчого кредиту від 16 квітня 2008 року у випадку невиконання чи неналежного виконання ОСОБА_6 своїх зобовязань за договором споживчого кредиту від 16 квітня 2008 року відшкодування заборгованості перед позивачем за цим договором проводиться шляхом стягнення з поручителя/гаранта (у разі їх наявності), чи шляхом звернення стягнення на заставлене майно, що є забезпеченням за даним договором, та/або активи (кошти і майно) ОСОБА_6 на вибір позивача.

54. Відповідачами не доведено погашення заборгованості за договором споживчого кредиту від 16 квітня 2008 року.

55. Суд апеляційної інстанції неправильно витлумачив пункт 10.1 договору споживчого кредиту від 16 квітня 2008 року, встановивши виключну варіативність способів захисту позивачем своїх порушених прав та інтересів, яка передбачає застосування лише одного з зазначених способів - стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи та зазначені норми права вказують на те, що позивач не може бути позбавлений права власного вибору щодо застосування передбачених механізмів, а також одночасного їх застосування. Апеляційний суд необґрунтовано фактично звільнив ОСОБА_7 від виконання ним своїх зобов'язань за договором поруки від 16 квітня 2008 року, які мають виконуватись у спосіб та в обсязі, передбачених цим договором поруки. Договір поруки не містить умови про неможливість звернення кредитора з вимогами до поручителя чи про припинення поруки у разі звернення кредитором стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором. При цьому встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи не дають підстав для застосування статті 559 ЦК України.

56. Позивач, з урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи та наявних матеріалів справи, має право самостійно визначитись із способом захисту своїх порушених прав т інтересів в рамках умов договору споживчого кредиту від 16 квітня 2008 року та положень законодавства без обмеження його в одночасному застосуванні обох зазначених механізмів захисту, які ґрунтуються на договорі споживчого кредиту від 16 квітня 2008 року, договорі поруки від 16 квітня 2008 року та договорі іпотеки від 16 квітня 2008 року.

57. В даному випадку усунення можливості подвійного стягнення вимог позивача на підставі обох відповідних механізмів захисту його порушених прав та інтересів має здійснюватися на стадії виконання судового рішення, а не шляхом обмеження прав позивача.

58. Враховуючи зазначене, судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню частковому скасуванню з ухваленням ного рішення про задоволення позовних вимог до поручителя.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(2.1) Щодо суті касаційної скарги

59. Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).

60. На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи Верховний Суд дійшов висновку про необхідність задовольнити касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк»: скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення суми заборгованості за кредитним договором від 16 квітня 2008 року з ОСОБА_7, ухвалити в цій частині нове рішення, яким: стягнути на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_7 як солідарного боржника ОСОБА_6 суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту від 16 квітня 2008 року у розмірі 68 629,16 доларів США та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит у розмірі 46 678,18 грн, доручити Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області видачу судового наказу.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

1. Задовольнити касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк».

2. Скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_7 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) відповідно до договору поруки від 16 квітня 2008 року суми заборгованості за кредитним договором від 16 квітня 2008 року № 0.

3. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з ОСОБА_7 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) як солідарного боржника ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму боргу з повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту від 16 квітня 2008 року № 0 у розмірі 68 629,16 доларів США та заборгованості зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит у розмірі 46 678,18 грн.

4. Доручити Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_7 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) суми заборгованості за кредитним договором від 16 квітня 2008 року № 0, передбаченого цим судовим рішенням.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І.М. Фаловська