Справа № 464/3772/17 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/5969/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

у відсутності учасників справи розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 29 червня 2017 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на дії державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ та постанову про повернення виконавчого документу,-

в с т а н о в и л а:

ПАТ «Львівгаз» звернувся до суду із скаргою, у якій просить визнати дії державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ з винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.06.2014 року неправомірною; скасувати постанову державного виконавця Схівського ВДВС ЛМУЮ про повернення виконавчого документа від 27.06.2014 року та відновити виконавче провадження.

В обгрунтування скарги покликається на те, що Сихівським районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_527.06.2014 року Сихівським ВДВС винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв'язку із відсутністю у боржників майна на яке можна було б звернути стягнення. Однак, державним виконавцем не вжито всіх необхідних заходів для виконання рішення та стягнення з боржників коштів. Зокрема, державним виконавцем не вжито заходів для розшуку майна боржників та не вчинено виконавчої дії у вигляді опису майна боржників. Вважає, такі дії та постанову про повернення виконавчого документу неправомірними, а тому просить скаргу задовольнити.

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалу оскаржив представник ПАТ «Львівгаз» Станько М.М. В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з ухвалою, вважає її незаконною та необгрунтованою. Постановляючи ухвалу суд не звернув увагу на вимоги ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення, чого зроблено не було , що свідчить про бездіяльність державного виконавця. Крім того, державний виконавець до винесення документа про повернення виконавчого документа стягувачу повинен був скласти акт про відсутність майна, також судом не враховано, що державним виконавцем не виконано покладений на нього обов'язок по перевірці майнового стану боржника кожні два тижні, що передбачено ч.8 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року. Крім цього, звертає увагу, що судовим наказом стягнуто з боржників судовий збір на користь ПАТ «Львівгаз» в розмірі 114,70 грн., однак жодних доказів про стягнення судового збору ні виконавець, ні боржник не надав. Просить скасувати ухвалу та постановити нове судове рішення про задоволення скарги.

Сторони у справі в судове засідання не з'явились, хоч належним чином повідомлялись про розгляд справи судовими повістками.

Згідно з ч.2 ст.372 Цивільного процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У ч.2 ст.247 ЦПК України зазначено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що скаржник звернувся із скаргою на дії державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ, оскільки державним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачу, проте ним не вжито всіх заходів по виконанню судового рішення, передбачених ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

Із матеріалів справи вбачаться, що 04.10.2013 р. відкрито виконавче провадження на підставі судового наказу від 11.07.2013 р., виданого Сихівським районний судом м. Львова про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 511,91 грн. та судовий збір у розмірі 114,70 грн.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 р.) визначено права та обов»язки державного виконавця, зокрема, державний виконавець зобов»язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Отже, обов»язком державного виконавця є здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення.

Разом із тим, згідно із п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 р.), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Із витягу Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень вбачається, що нерухоме майно за боржниками не зареєстровано згідно довідки ДРРП, згідно відомостей УДАІ ГУМВСУ у Львівській області транспортних засобів за боржниками також не зареєстровано, за адресою, зазначеною у виконавчому документі майна, яке належить боржникам не виявлено, згідно відповіді ДПС України інформація про отриманням боржниками доходів відсутня.

Відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" (із змінами і доповненнями) з метою створення системи обліку виконавчих проваджень, підвищення рівня примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), контролю за дотриманням державними виконавцями вимог чинного законодавства при здійсненні виконавчих дій наказом Міністерства юстиції України № 43/5 від 20.05.2003 р.(чинного на час вчинення виконавчих дій) затверджено Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, яке розроблено з метою визначення процедури формування та ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Відповідно до п. 3.1 вказаного вище Положення, до Єдиного реєстру обов'язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій.

Отже, із вищенаведеного випливає, що державним виконавцем вжито всіх заходів по розшуку майна боржників та отримання ними доходів, однак згідно наданих державному виконавцю відповідей, майно у боржників відсутнє, як і відсутній їхній дохід, на який може бути звернуто стягнення, що й зазначено у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень.

Згідно п. 7 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку,на якій розташоване це житло, не здійснюється.

За змістом ч. 1 ст. 30 цього Закону державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що державним виконавцем повернуто виконавчий документ з дотриманням вимог чинного законодавства, де всі виконавчі дії по розшуку майна боржника внесено до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, що дає підстави вважати, що державним виконавцем вжито всіх заходів по виконанню судового рішення, а відтак висновок суду відповідає нормам процесуального права.

Доводи апелянта про те, що надіслання постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа простою кореспонденцією, а не рекомендованим повідомленням про вручення не може свідчити про неправомірні дії державного виконавця, оскільки в силу п. 5.1 Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень право доступу до виконавчого провадження шляхом пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування всіх документів та

відомостей виконавчого провадження мають сторони виконавчого провадження, у якому вони беруть участь.

Твердження апелянта про те, що державний виконавець до винесення документа про повернення виконавчого документа стягувачу повинен був скласти акт про відсутність майна, є помилковим, оскільки із витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень випливає, що державним виконавцем складено акт відповідно до вимог ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

До того ж державним виконавцем до встановлення наявності майна боржників, було винесено постанову про арешт майна боржника, що свідчить про вжиття ним усіх заходів по виконанню рішення суду.

Доводи апеляційної скарги, що судом не враховано невиконання державним виконавцем покладеного на нього обов'язку по перевірці майнового стану боржника кожних два тижні, що передбачено ч.8 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року, є безпідставними, оскільки державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу через відсутність майна у боржників, на яке може бути звернено стягнення, і заходи щодо його розшуку виявилися безрезультатними, що відповідає вимогам ст.ст. 30, 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 р.).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374 ч. 1 п. 1, 375, 383, 384, 391 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 29 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 15.06.2018 року.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді: О.Ф. Павлишин

Т.І. Приколота