_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/3315/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2018 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючий - суддя Васильків Олена Василівна,

секретар судового засідання - Дідур Ганна Сергіївна,

за участю представника позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з виплаченої допомоги по безробіттю,-

ВСТАНОВИВ:

25.09.2017 року позивач ОСОБА_3 міський центр зайнятості звернувся до суду із позовом до відповідача та згідно з заявою про уточнення позовних вимог від 13.03.2018 року просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованость з виплаченої допомоги по безробіттю у розмірі 5 003,64 грн. При цьому позивач посилається на те, що на підставі поданої ОСОБА_2 заяви про надання статусу безробітного від 03.03.2010 року ОСОБА_3 міським центром зайнятості було надано статус безробітної, та з 11.04.2011 року знято з обліку в звязку з невідвідуванням центру зайнятості протягом 30 і більше календарних днів без поважних причин після закінчення встановленого строку відвідування. При цьому у період з 03.03.2010 року по 26.02.2011 року відповідачу було виплачено 5003,64 грн. допомоги по безробіттю. 02.06.2017 року було виявлено факт подання відповідачем недостовірних даних, що мали місце під час одержання останньою допомоги по безробіттю, а саме під час отримання допомоги відповідач не повідомила центр зайнятості про отримання пенсії по інвалідності 2 групи з 18.08.2009 року, в звязку з чим відповідач неправомірно отримувала допомогу по безробіттю. На підставі викладеного позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою від 17.10.2018 року провадження у справі відкрито.

Стороною відповідача до суду 19.03.2018 року було подано відзив на уточнену позовну заяву, в якому відповідач ОСОБА_2 посилається на те, що при зверненні до Центру зайнятості нею були надані всі актуальні відомості, не прихована інформація про інвалідність та, взагалі, звернення було здійснене не для отримання допомоги по безробіттю, а з метою працевлаштування. Відповідач ОСОБА_2 зазначає, що вона зверталась до Центру зайнятості двічі 03.03.2010 року та 01.04.2015 року, проте позивачем вимоги щодо стягнення отриманої допомоги по безробіттю за період з 01.04.2015 року по 18.02.2016 року не заявляються. При цьому відповідач ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що позивачем пропущено строк позовної давності та не надано клопотання щодо його поновлення. На підставі викладеного відповідач просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Стороною позивача на вказаний відзив надано відповідь, яка отримана судом 13.03.2018 року, в якій представник посилається на те, що заперечення відповідача підлягають відхиленню судом, оскільки позовні вимоги заявлені саме відносно періоду 03.03.2010 року по 26.02.2011 року, так як на той час чинним законодавством інваліди не відносилися до кола осіб, яким призначалась допомога по безробіттю. Також представник зазначає, що право перевіряти достовірність наданої безробітними інформації позивач набув лише після прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 18.02.2016 року №136, окрім того, спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», норми якого є нормами прямої дії, тому положення ст. 267 ЦК України застосуванню не підлягають, в звязку з чим заява відповідача про застосування строків позовної давності є безпідставною.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просить в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши сторін, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 03.03.2010 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_3 міського центру зайнятості з заявою з проханням до вирішення питання її працевлаштування надати статус безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» /а.с.8/, на підставі чого та поданих документів Наказом від 03.03.2010 року №НТ100303 ОСОБА_2 було надано статус безробітного, призначено допомогу по безробіттю та розпочато виплату допомоги по безробіттю /а.с.9/.

Згідно з Наказом від 28.02.2011 року №НТ110228 припинено ОСОБА_2 виплату допомоги по безробіттю у звязку з закінченням строку виплати відповідно до пп. «12» п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 26.02.2011 року /а.с.10/.

Наказом від 12.04.2011 року №НТ110412 знято ОСОБА_2 з обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у звязку з невідвідуванням безробітним центру зайнятості протягом 30 і більше календарних днів без поважних причин після закінчення встановленого строку відвідування відповідно до абзацу 4 пп. 2 п. 20 Порядку /а.с.11/.

З матеріалів справи вбачається, що 06.07.2017 року ОСОБА_3 міським центром зайнятості з Головного управління Пенсійного фонду України отримано інформацію щодо отримувачів пенсії, в тому числі відповідача, а саме, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Центральному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі та з 18.08.2009 року отримує пенсію по інвалідності, 2 група /а.с.13/.

11.07.2017 року ОСОБА_3 міським центром зайнятості видано Наказ №НТ170711 щодо повернення виплат ОСОБА_2 з 03.03.2010 року по 25.02.2011 року, сума боргу 5003,64 грн. /а.с.12/.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 5 ст. 260 ЦК України визначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Враховуючи, що зобовязання ОСОБА_3 міського центру зайнятості нарахувати та виплатити відповідачу ОСОБА_2 допомогу по безробіттю припинились в звязку з прийняттям Наказу від 28.02.2011 року №НТ110228 щодо припинення виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_2 та Наказу від 12.04.2011 року №НТ110412 зняття ОСОБА_2 з обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, суд приходить до висновку, що заява відповідача про застосування строків позовної давності підлягає задоволенню, оскільки строк позовної давності сплинув ще в 2014 році.

При цьому суд не приймає доводи сторони відповідача щодо неможливості застосування положень ст. 267 ЦК України, в звязку з застосуванням п. 4 ст. 38 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», відповідно до якого строк давності в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених цим Законом та Законом України "Про зайнятість населення", адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується. Оскільки стягнення безпідставно виплачених коштів, про що просить позивач в позовній заяві, не відноситься до штрафних санкції або адміністративних штрафів, а також не є заборгованістю в прямому сенсі цього слова.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, з урахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_3 міського центру зайнятості не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 256, 257, 260 ЦК України, Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 міського центру зайнятості (, місце знаходження: м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 22-В) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) про стягнення заборгованості з виплаченої допомоги по безробіттю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня одержання копії рішення шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси.

Повний текст рішення складено 20.07.2018 року.

Суддя Васильків О. В.