АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Харків

справа № 629/4250/16-ц

провадження № 22-ц/790/673/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.

за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О.,

учасники справи:

позивач Приватне акціонере товариства «Лізинг інформаційних технологій»

відповідачі - ОСОБА_1,

представник відповідача ОСОБА_2

третя особа: ТОВ «Фінансова компанія «Про-фінанс» ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_1, третьої особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Про-фінанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

з апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області, ухвалене від 06 листопада 2017 року, під головуванням судді Мішуровської С.Т., в залі суду в місті Лозова,

В С Т А Н О В И В :

ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» звернулось до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1, третьої особи: ТОВ «Фінансова компанія «Про-фінанс».

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04.01.2014 року ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» та ОСОБА_1 уклали договір № 120337021 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання Рекордер Cakewalk V-Studio VS100. Згідно п.1.1 Договору Клієнт (Відповідач) бере участь в системі LeaselIT зокрема отримує ІТ-обладнання та інші товари від Постачальників - учасників системи LeaselIT, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраним Клієнтом Пакетом фінансування LeaselIT, а оператор LeaselIT (Позивач), зобовязується на підставі Договору забезпечити передачу Клієнту ІТ-обладнання обраним Клієнтом Постачальником та надання Клієнту послуг, за умови виконання Клієнтом вимог, передбачених Пакетом LeaselIT. Відповідно до п.1.2 Договору порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг Клієнтом визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaselIT, які є невідємною частиною цього Договору. Відповідачем було обрано Пакет LeaselIT Шістка+. Відповідач мав сплатити вартість переданого обладнання в сумі 7888,23 грн., 6 платежів по 1314,71 грн. Позивач у повному обсязі виконав свої договірні зобовязання щодо надання обладнання Відповідачу згідно Договору у відповідні строки та належної комплектації, але Відповідач не виконав своїх грошових зобовязань за Договором, внаслідок чого йому нараховувалась плата за прострочення платежу, передбачена п. 14.2 Правил та п. 5.4.2 Договору. Відповідач сплатив лише 5390,32 грн., з яких на підставі ст. 534 ЦК України та п.6.8 Правил зараховано: 197,21 грн. на погашення боргу за прострочення щомісячних платежів, 5193,11 грн. на погашення місячних орендних платежів. Несплаченими залишилися 2 місячних платежі - за липень 2014 року та за серпень 2014 року, загальна сума несплачених місячних платежів складає 2695,12 грн. Заборгованість Відповідача складає 9638,10 грн., яка складається з компенсації вартості наданого обладнання - 2695,12 грн., компенсації понесених витрат повязаних з отриманням виконання зобовязання - 66,98 грн., суми сукупного індексу інфляції - 1868,98 грн., 3% річних від простроченої суми - 177,02 грн., неустойки за прострочення щомісячних платежів - 4800 грн.

Після уточнення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за невиконання договірних зобовязань у розмірі 9638,10 грн.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 листопада 2017 року позов Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_1, третьої особи: ТОВ «Фінансова компанія «Про-фінанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» суму заборгованості за невиконання договірних зобовязань у розмірі 7503,22 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1378,00 грн

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції позовну заяву залишити без розгляду. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вказує, що виконуючи зобовязання за Договором, керувався виключно умовами Договору. Також вказує, що не підписував та не був ознайомлений із Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, згідно яких до суми у розмірі 197 грн. 21 коп. , яка входила до суми сплачених відповідачем грошей на погашення місячних орендних платежів , була зарахована на погашення плати за прострочення щомісячних платежів. Також посилається на те, що Договором не встановлена порядок обчислення та розмір неустойки, отже фактично неустойка не встановлена та не може нараховуватися. Зазначає, що Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT не є складовою Договору, отже нарахування штрафних санкцій (плати за прострочення платежів) відповідно до п. 14.2 Правил є незаконними. Також судом не було розглянуто клопотання відповідача щодо застосування строків позовної давності.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача рішення суду першої інстанції вважав таким, що відповідає вимогам Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 грудня.

Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року в редакції чинній на момент розгляду справи.

Судом першої інстанції встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Лізинг інформаційних технологій», та відповідачем ОСОБА_1 04.01.2014 року було укладено договір № 120337021 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання Рекордер Cakewalk V-Studio VS100.

Згідно п.1.1 Договору Клієнт (Відповідач) бере участь в системі Lease IT зокрема отримує ІТ-обладнання та інші товари від Постачальників - учасників системи Lease IT, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраним Клієнтом Пакетом фінансування Lease IT, а оператор Lease IT (Позивач), зобовязується на підставі Договору забезпечити передачу Клієнту ІТ-обладнання обраним Клієнтом Постачальником та надання Клієнту послуг, за умови виконання Клієнтом вимог, передбачених Пакетом Lease IT.

Відповідачем було обрано Пакет Lease IT Шістка+, тобто відповідач мав сплатити 7888,23 грн. - 6 платежів по 1314,71 грн.

Згідно статті 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статті 807 ЦК України і статті 3 Закону України «Про фінансовий лізин» (далі Закону) предметом договору лізингу (предмет лізингу) може бути виключно неспоживча річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Згідно з частиною 2 статті 1 вказаного Закону, за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 16 Закону визначено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізин майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавцю, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Апелянт наполягає на тому, що він не був ознайомлений із Правилами отримання обладнання,інших товарів та послуг в системі Lease IT, їх не підписував, що вони не є складовою Договору, отже нарахування штрафних санкцій (плати за прострочення платежів) відповідно до п. 14.2 Правил є незаконними.

Судова колегія не приймає вказані доводи апелянта та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 1.2 Договору п.1.2 Договору порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг Клієнтом визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі Lease IT, які є невідємною частиною цього Договору.

В пункті 8.3 вказаного договору зазначено, що у разі прострочення сплати платежів Клієнт сплачує плату за прострочення платежів і порядку та розмірах, визначених Правилами.

Пунктом 9.7 договору визначено, що Клієнт ознайомився з Правилами отримання ІТ- обладнання, інших товарів та послуг в системі Lease IT. Зміст Правил є зрозумілим для Клієнта і він погоджується їх дотримувати та виконувати.

Той факт, що Правила є складовою Договору та додаються до нього, прямо зазначено у Договорі, який підписано відповідачем.

Відповідаечм не доведено, що до Договору, який він підписав були додані Правила іншого змісту.

Отже, відповідач підписав вказаний Договір та акт-прийму передачі майна, та часткового виконував умови договору, тому підстави вважати, що він не був ознайомлений з Правилами відсутні.

Між тим, судова колегія вважає, що доводи апелянта про те, що розрахунок неустойки не відповідає умовам договору є обґрунтованими, виходячи з наступного.

Пунктом 14.2 Правил визначено, що у разі несвоєчасної оплати клієнтом нарахованого платежу, він сплачує на користь оператора LeaseIT плату за прострочення платежу: в розмірі п'яти відсотків від погашеної суми простроченого платежу, якщо погашення простроченого платежу здійснюється у розрахунковому періоді, на який припадає дати оплати за договором; в розмірі десяти відсотків від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду, на який припадає дата оплати за договором. Сплата плати за прострочення платежу не звільняє клієнта від обов'язку в повному обсязі оплатити платежі, передбачені пакетом LeaseIT.

Як вбачається з наданого суду розрахунку (структура грошових нарахувань та надходжень від 11.10.2016 року) позивач визначав загальну заборгованість на кінець кожного місяця з урахуванням штрафних санкцій, відповідно до п. 14.2 Правил та у наступному місячному періоді нараховував штрафні санкції виходячи із вказаної суми загальної заборгованості за попередній місяць.

Тобто штрафні санкції за поточний місяць нараховувалися, в тому числі, і на штрафні санкції за попередній місяць, що є подвійним стягненням та не передбачено умовами договру.

У звязку із чим, розрахунок неустойки не може бути прийнятий апеляційним судом.

Крім того, в суді першої інстанції представником відповідача було подане клопотання про застосування строків позовної давності, яке судом не було враховано при ухваленні рішення.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає задоцільне перерахувати розмір неустойки та зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом зазначених норм початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Виходячи з того, що право на отримання неустойки кредитор має до повного виконання зобов'язання, то стягнення неустойки за період в межах встановленого ст. 258 ЦК України річного терміну до звернення з позовом до суду не є стягненням після спливу позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 заявляв про застосування позовної давності в суді першої інстанції, тому неустойка підлягає стягненню за один рік, що передує зверненню до суду, тобто за період з 01.11.2015 року по 01.11.2016 року.

Як вбачається із розрахунку, сума заборгованості за обладнання, без врахування штрафних санкцій складає 2695,12 грн.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивачем у наданому розрахунку не враховані суми, які були сплачені за договором на погашення заборгованості. Сплата 1380,45 грн. (а.с. 80-81) відображена у розрахунку позивача.

Оскільки погашення заборгованості відповідачем не здійснювалося у розрахунковому періоді, то нарахуванню підлягають 10 % від суми простроченого платежу за кожен місяць прострочення.

Виходячи із наведеного сума неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача в межах позовної давності, повинна дорівнювати 3234,14 грн. (2695,12*10%*12 міс.)

Розрахунок інфляційних втрат на 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України перевірений колегією суддів та відповідає вимогам закону, не спростований відповідачем.

Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку про зменшення неустойку до розміру залишку за зобовязаннями до 2695,12 грн. Однак вказаного висновку дійшов не визначивши правильно розмір неустойки, з інших підстав.

Відповідач в апеляційній скарзі надає оцінку змісту платежів, визначених договором, вважає, що такі платежі не передбачені Законом України "Про фінансовий лізінг".

Між тим, відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Оскільки в решті, окрім наведеного, розрахунок відповідає вимогам договору, колегія суддів не знаходить підстав для відмови у задоволенні позову.

Правові позиції Верховного Суду України, на які посилається відповідач, застосуванню у цій справі не підлягають, оскільки постановлені за результатами розгляду справ, які мають інші обставини.

Оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та правильно визначив суми стягнення, проте не дав оцінки доводам відповідача про неправильність розрахунку неустойки та не вирішив заяву відповідача про застосування позовної давності, судова колегія приходить до висновку про зміну рішення суду, а саме його мотивувальної часини , відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, не впливають на висновки суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Харківської області, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 листопада 2017 року змінити в частині мотивів часткового задоволення позовних вимог.

В іншій частині рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_3