КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/8416/15 Головуючий у І інстанції - Бартащук Л.П.
апеляційне провадження №22-ц/824/2313/2018 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Олійника В.І., Ігнатченко Н.В.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановив:

В квітні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 31-ААН/11-2006И, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредитні кошти в розмірі 71 250 доларів США, з кінцевим строком повернення не пізніше 02 листопада 2027 року, зі сплатою процентів, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором.

15 лютого 2009 року та 01 квітня 2009 року між сторонами за Кредитним договором були укладені додаткові угоди, якими було змінено порядок погашення нарахованих процентів, а також складено нові графіки погашення кредиту.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі.

Всупереч умовам Кредитного договору, відповідач ОСОБА_2 з липня 2014 року не здійснював платежів для погашення суми заборгованості по кредиту у встановлені договором строки та розміри, що призвело до утворення кредитної заборгованості та заборгованості по процентам.

В рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором, 02 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №31-ААН/11-2006И, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і позичальник.

Однак, свої зобов'язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті процентів за користування не були виконані ні позичальником, ні поручителем.

Просило суд, стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором згідно наданого ним розрахунку заборгованості - в сумі 50 309,92 дол. США та пеню у розмірі 20 924,94 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року, задоволено вищезазначений позов.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, яку обґрунтовували тим, що між ОСОБА_2 та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» в особі Центру іпотечного кредитування філії Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» «Київське регіональне управління», тип якого було змінено у відповідності до вимог ЗУ «Про акціонерні товариства» від 17 вересня 2008 року №514-VI, було укладено договір про надання споживчого кредиту від 02 листопада 2006 року №31-ААН/11-2006И.

Пунктами 1.1, п.п.1.2.2 п.1.2, п.п.1.3.1 п.1.3 сторони погодили, що за змістом укладеного кредитного договору банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в розмірі 71250 доларів США, яка дорівнює еквіваленту 359812,50 грн. за курсом НБУ на день укладення кредитного договору із строком повернення до 02 листопада 2027 року та відсотками за користування кредитом у розмірі 10,3% річних.

В подальшому, сторони уклали додаткову угоду №1 від 15 березня 2009 року до вищезазначеного кредитного договору від 02 листопада 2006 року №31-ААН/11-2006И, якою сторони змінили строки сплати процентів за кредитним договором, визначили порядок та строки сплати позичальником неустойки у вигляді пені, а також визначили черговість погашення заборгованості позичальника.

Крім того, між сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 01 квітня 2009 року до вищеназваного кредитного договору, якою сторони змінили термін сплати процентів та виклали додаток №1 до кредитного договору в новій редакції.

Згідно п.1.4 кредитного договору кредит надавався позичальнику для його особистих потреб, а саме на придбання двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Частково визнаючи позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» відповідач ОСОБА_2 просив стягнути з нього суму заборгованості, яка була визначена у висновку від 18 травня 2016 року №19252/15-45 судово-економічної експертизи, проведеної Київським НДІ судових експертиз. Згідно висновку наведеного судовим експертом Ратуш Н.П. сума заборгованості з основного боргу (тіла кредиту) становила 26392,54 доларів США, сума заборгованості по відсоткам становила 4101,49 доларів США, в частині стягнення неустойки судовий експерт зазначила у висновку, що неможливо обґрунтувати розрахунок пені з огляду на відсутність можливості спів ставити регістри обліку банку строкових та прострочених сум заборгованості по процентам та заборгованості по основному боргу з обліковими регістрами банку по рахунку простроченої заборгованості.

На думку апелянта ОСОБА_2 судово-економічна експертиза призначалась судом першої інстанції саме для визначення правильності рахунку заборгованості наданого банком та його відповідність первинним бухгалтерським документам, а відтак до стягнення з відповідача ОСОБА_2 підлягали суми обраховані судовим експертом. Саме висновком судового експерта встановлена невідповідність розрахунку заборгованості банку первинним бухгалтерським документам, оскільки обрахована експертом сума заборгованості ОСОБА_2 по тілу та відсоткам за період 02 листопада 2006 року по 31 травня 2016 року, який є відмінним від періоду, який міститься в наведеному розрахунку заборгованості банку і охоплює обрахований період заборгованості з 02 листопада 2006 року по 31 березня 2015 року.

Тобто заборгованість відповідача ОСОБА_2 за висновком судового експерта є меншою, аніж сума заборгованості наведеного в розрахунку банку.

Крім того, апелянт ОСОБА_2 вважає, що саме висновком судово-економічної експертизи не підтверджується розрахунок пені за порушення терміну повернення кредиту та сплати процентів за кредит через неможливість співставлення регістрів обліку бланку строкових та прострочених сум заборгованості по процентам та заборгованості по основному боргу з обліковими регістрами банку по рахунку простроченої заборгованості, що повинно б мати наслідком відмову банку у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені по тілу кредиту та відсоткам.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позичальником, ОСОБА_3 та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» в особі Центру іпотечного кредитування філії Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» «Київське регіональне управління» було укладено договір поруки від 02 листопада 200 6року №31-ААН/11-2006И, за змістом якого поручитель поручився перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за даним кредитним договором. За змістом пункту 3.3 договору поруки у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань по кредитному договору кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання на другий день з моменту невиконання своїх зобов'язань позичальником по кредитному договору. Поручитель зобов'язаний виконати свої зобов'язання на користь кредитора в термін, визначений п.2.2 договору поруки шляхом перерахування суми заборгованості позичальника на рахунок/рахунки, вказані кредитором. У пункті 3.2 договору, сторони домовились, що порука припиняється з припиненням всіх зобов'язань позичальника за кредитним договором. Аналіз умов договору поруки свідчить про те, що термін дії поруки до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. На виконання договору поруки поручителю ОСОБА_3 було пред'явлено вимогу 23 лютого 2015 року.

Натомість, згідно із довідкою - розрахунком заборгованості за кредитним договором, прострочена кредитна заборгованість позичальника ОСОБА_2 виникла 25 липня 2014 року. Згідно із пунктом 2.3 укладеного договору поруки, ПАТ «УкрСиббанк» повинен був би на другий день з моменту невиконання своїх зобов'язань позичальником ОСОБА_2 27 липня 2014 року пред'явити вимоги поручителю ОСОБА_3 про перерахування суми заборгованості, яким не скористався.

Просили, скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 31-ААН/11-2006И, реєстраційний номер Кредитного договору в системі обліку Банку № 0.

Відповідно до п.1.1 Кредитного договору, Банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 71 250 доларів США, та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором.

Згідно з п.1.2 Кредитного договору, надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: з 02 листопада 2006 року.

Позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені Графіком погашення кредиту (Додаток №1 до Кредитного договору), але в будь-якому випадку не пізніше 02 листопада 2027 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди Сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно умов розділу 11 Договору на підставі будь-якого з п.п.2.3,4.9,5.3,5.5,5.6,5.8,5.10,7.4,9.2, 9.14 Договору.

Відповідно до п.п.1.3.1 Кредитного договору, за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 10,3% річних. По закінченню цього терміну та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно умов п.9.2 даного договору. У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому п.9.2 даного Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючої за цим договором в попередньому місяці.

Згідно п.п.1.3.2 Кредитного договору, сторони домовились, що за умовами Кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь - якої з обставин, передбаченого ч.1 п.9.2 договору.

Відповідно до Додатку №1 до Кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору.

Згідно з п.1.3.4. Кредитного договору, погашення нарахованих процентів, відбувається з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти.

15 лютого 2009 року між сторонами за Кредитним договором була укладена Додаткова угода №1 до Кредитного договору №31-ААН/11-2006И від 02 листопада 2006 року, якою встановлено, що для ідентифікації Договору можуть застосовуватись як номер Договору, зазначений при його укладенні, а саме №31-ААН/11-2006И, так і реєстраційний № Договору в системі обліку банку, а саме №0 (Реєстраційний номер договору), а також були внесені зміни у п.п.2.1,2.2,2.3,2.4 Кредитного договору.

01 квітня 2009 року між сторонами за Кредитним договором була укладена Додаткова угода №1до Кредитного договору №0 від 02 листопада 2006 року, якою п.1.3.4 Кредитного договору було викладено в наступній редакції: «Термін сплати процентів - з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти. При цьому, остаточне погашення процентів повинно бути зроблене не пізніше дати остаточного повного повернення кредиту».

Відповідно до п.7.1. Кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/ або комісій, Позичальник сплачує Банку додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки №346 від 02 листопада 2006 року.

Всупереч умов Кредитного договору ОСОБА_2 з липня 2014 року припинив здійснення оплати платежів по кредиту та процентам у встановлені Договором строки та розмірах, чим порушив взяті на себе договірні зобов'язання.

Станом на 11 лютого 2015 року прострочена заборгованість за Кредитним договором складала, згідно наявного у справі розрахунку заборгованості, 2 261, 92 дол. США - прострочена заборгованість за кредитом; 3 267, 71 дол. США - прострочена заборгованість по процентам.

23 лютого 2015 року позивачем було направлено ОСОБА_2 письмову вимогу про необхідність погашення простроченої заборгованості у наведеному розмірі протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення (вимоги), водночас, повідомлено про наслідки не усунення останнім порушень, зокрема, про можливість звернення банку з вимогою про дострокове повернення кредиту.

Дана вимога позивача ОСОБА_2 задоволена не була в силу зміни ним свого фінансового становища і неможливості сплати платежів за договором.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_2 за Кредитним договором, між ПАТ «УкрСиббанк», позичальником ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки №31-ААН/11-2006И від 02 листопада 2006 року.

Відповідно до п.1.3 Договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі, за повернення основної суми боргу, процентів, за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених у кредитному договорі.

Згідно з п.1.4 Договору поруки, відповідальність поручителя і позичальника є солідарною.

Відповідно до п.3.2. Договору поруки, порука припиняється з припиненням всіх зобов'язань позичальника по Кредитному договору.

У зв'язку з невиконанням позичальником - ОСОБА_2 умов Кредитного договору, 25 лютого 2015 року на адресу ОСОБА_3, як солідарного перед банком боржника, позивачем була направлена письмова вимога про усунення порушень умов Кредитного договору шляхом погашення простроченої заборгованості за Кредитним договором.

Дана письмова вимога не була отримана ОСОБА_3 і повернулася за закінченням строку зберігання рекомендованого листа на поштовому відділенні.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 14 квітня 2015 року, заборгованість ОСОБА_2 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 50 309,92 дол. США, з яких: 45 803,40 дол. США - кредитна заборгованість; 4 506,52 дол. США - заборгованість по процентам; 20 924,94 грн. - заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит, з яких: 8 573,90 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 12 351,04 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Відповідно до висновку експерта № 19252/15-45 від 18 травня 2016 року, - наданий ПАТ «УкрСиббанк» розрахунок заборгованості станом на 14 квітня 2015 року за Договором про надання споживчого кредиту №31-ААН/11-2006И від 01 листопада 2006 року, з урахуванням наявних у справі первинних бухгалтерських документів, розрахунок підтверджується частково в сумі 4101,49 дол. США - щодо заборгованості за відсотками та в сумі 46 392,54 дол. США - щодо заборгованості з основного боргу і не видається за можливе за наявними в матеріалах справи документами обґрунтувати розрахунок пені по відсотках та основному боргу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що розмір заборгованості за кредитом згідно висновку експертизи є більшим за ціну позову, а тому враховуючи принцип диспозитивності, закріплений статтею 11 ЦПК України, суд розглянув справу в межах заявлених позивачем вимог та прийшов до висновку про стягнення заборгованості у розмірі : 50 309,92 дол. США, що за курсом НБУ станом на 18 жовтня 2016 року становить - 1 291 105,94 грн., з яких: 45 803,40 дол. США, що за курсом НБУ станом на 18 жовтня 2016 року становить 1 175 454,90 грн. - кредитна заборгованість; 4 506,52 дол. США, що за курсом НБУ станом на 18 жовтня 2016 року становить 115 651,04 грн. - заборгованість по процентам.

Заборгованість по сплаті пені за порушення терміну повернення кредиту та сплати процентів за кредит, розрахунок якої не спростований відповідачами, наданий позивачем суду у національній валюті України гривні, складає, відповідно, 20 924,94 грн., з яких: 8 573,90 гри. - пеня за прострочення сплати кредиту; 12 351,04 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Надаючи оцінку наведеним доводам ОСОБА_3 про припинення поруки, суд першої інстанції виходив з того, що день, встановлений кредитором для дострокового повернення кредиту у випадку несплати прострочених платежів чітко зазначений у письмовій вимозі і відповідає умовам п.п.11.1-11.2 Кредитного договору, згідно з якими сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у п.п.2.3,4.9,5.3,5.5,5.6,5.8,5.10,7.4,9.2,9.14 цього договору та направлення банком на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення Позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважити термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку, при цьому у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни Позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення Банку чи у разі неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку. Зазначене у п.11.1 Договору повідомлення (вимога) Банку направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється кур'єром на адресу Позичальника, що вказана у розділі 12 цього Договору.

Датою відправлення вимоги поручителю є 25 лютого 2015 року - згідно згрупованих рекомендованих відправлень та копії конверта, звернувся позивач до суду з позовом в межах передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України строку, водночас, на час звернення з позовом до суду термін повернення кредиту настав (датою звернення до суду є 15 квітня 2015 року).

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У постанові від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/12 (провадження №14-145цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала наступне.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Отже строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов'язанням.

Суд установив, що станом на 11 лютого 2015 року прострочена заборгованість за кредитним договором складала: 2 261, 92 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 3 267, 71 доларів США - прострочена заборгованість по процентам.

23 лютого 2015 року банк направив на адресу ОСОБА_2 письмову вимогу про необхідність погашення простроченої заборгованості у наведеному вище розмірі протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення (вимоги), та повідомлено про наслідки не усунення останнім порушень, зокрема, про можливість звернення банку з вимогою про дострокове повернення кредиту.

Тобто, у наведеній вимозі кредитор не ставив питання про дострокове виконання зобов'язання та не змінював строк виконання основного зобов'язання.

Аналогічна вимога направлена 25 лютого 2015 року ОСОБА_3, як солідарному перед банком боржнику.

Вказана вимога не була отримана ОСОБА_3 та повернулася за зворотною адресою за закінченням строку зберігання рекомендованого листа на поштовому відділенні.

Вищезазначене узгоджується з постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі за касаційною скаргою ПАТ «УкрСиббанк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року.

Згідно з ч.5 ст.411 ЦПК України, висновки суду касаційної інстанції, в зв'язку з якими скасовано судові рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

За правилами ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року слід залишити без змін.

Крім цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянт ОСОБА_3 неодноразово не являлася в судові засідання суду апеляційної інстанції, повідомлялася належним чином за адресою, вказаною в апеляційній скарзі.

На адресу апеляційного суду поверталися конверти з відміткою, що ОСОБА_3 за вказаною адресою не проживає.

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Враховуючи тривалий розгляд справи, а також відсутності даних щодо можливості зміни проживання ОСОБА_3, апеляційний суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності останньої.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 06 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді В.І. Олійник

Н.В. Ігнатченко