22-ц/775/493/2018(м)
242/4687/17

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2018 року місто Маріуполь

справа № 242/4687/17

провадження № 22-ц/775/493/2018(м)

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Гаврилової Г.Л., Зайцевої С.А.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області у складі судді Капітонова В.І. від 24 квітня 2018 року, повний текст рішення складено 03 травня 2018 року,

в с т а н о в и в:

30 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі ПАТ «Українська залізниця») в особі регіональної філії «Донецька залізниця» та просила стягнути з відповідача суму не виплаченої заробітної плати в розмірі 17 427,38 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 17 424 грн, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Позовна заява мотивована тим, що з 11 лютого 2010 року ОСОБА_1 працювала слюсарем контрольно-вимірювальних приладів та автоматики 4 розряду дільниці автогальмова та КПВ моторвагонного депо ст. Ясинувата ДП «Донецька залізниця». З лютого 2016 року по квітень 2017 року їй не виплачена заробітна плата в розмірі 12 927,38 грн. 24 квітня 2017 року позивач звільнилася з ДП «Донецька залізниця» за власним бажанням. При звільненні розрахунок з позивачем не проведений, заборгованість по заробітній платі та компенсація за невикористану відпустку в розмірі 4 500 грн. не випачена. За вищезазначений період ДП «Донецька залізниця» реорганізовано у Регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 24 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанії виходив з того, що ПАТ «Українська залізниця» не є належним відповідачем у справі, оскільки не стало правонаступником ДП «Донецька залізниця», яке перебуває у стані припинення, залшається юридичною особою і майно якого не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця».

В травні 2018 року позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду постановлене з порушенням матеріального та процесуального права та таке, що порушує права працівника на отримання нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Суд зробив неправильний висновок про те, що відповідач є неналежним, оскільки перед звільненням позивача ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття в Регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що відбулося 01 вересня 2016 року, і на момент звільнення позивач працювала в ПАТ «Українська залізниця», яке є правонаступником усіх прав і обовязків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

ПАТ «Українська залізниця» подало відзив на апеляційну скаргу, у якому просило рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення. Відповідач зазначив, що суд першої інстанції постановив рішення з дотриманням положень діючого законодавства.

Положення Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України № 200 та Статуту про те, що ПАТ «Українська залізниця» є правонаступником усіх прав і обовязків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, не означають «автоматичного» правонаступництва без проведення інвентаризації майна, затвердження передавальних актів та припинення юридичних осіб таких підприємств.

Між ДП «Донецька залізниця» та ПАТ «Украънська залізниця» відсутній передавальний акт, який би підтверджував перехід від ДП «Донецька залізниця» всіх прав, активів, зобовязань і боргів в статутний капітал ПАТ «Українська залізниця», тому останнє не набуло прав та зобовязань ДП «Донецька залізниця», яке знаходиться на тимчасово окупованій території (з юридичною адресою в м. Донецьк, вул. Артема, 68, 83001, ), залишається юридичною особою (з Єдиного державного реєстру як юридична особа підприємство не виключене), свої зобовязання та документи на їх підтвердження до ПАТ «Українська залізниця» не передавало (відсутні первинні документи про таку передачу, відповідні передавальні акти не складалися і не затверджувалися, свої господарські функції до ПАТ «Українська залізниця» не передавало, самостійно продовжує здійснювати свою господарську діяльність, веде претензійну роботу і розрахунки, бере участь в судових процесах (про що є відкрита інфомація в Єдиному реєстрі судових рішень), а тому продовжує самостійно нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобовязаннями, що виникли за його участі.

Таким чином, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» є неналежним відповідачем (боржником), оскільки не є правонаступником ДП «Донецька залізниця», в тому числі й за зобовязаннями, викладеними позивачем в позовній заяві та апеляційній скарзі.

Згідно з п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність та необгрунтованість рішення суду.

Судом встановлено, що з 11 лютого 2010 року ОСОБА_1 працювала слюсарем контрольно-вимірювальних приладів та автоматики 4 розряду дільниці автогальмова та КПВ моторвагонного депо ст. Ясинувата ДП «Донецька залізниця». З лютого 2016 року по квітень 2017 року їй не виплачена заробітна плата в розмірі 12 927,38 грн. 24 квітня 2017 року позивач звільнилася з ДП «Донецька залізниця» за власним бажанням. При звільненні розрахунок з позивачем не проведений, заборгованість по заробітній платі та компенсація за невикористану відпустку в розмірі 4 500 грн. не випачена.

Звертаючись до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця», позивач посилалась на те, що ДП «Донецька залізниця» реорганізовано у Регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», яке є правонаступником ДП «Донецька залізниця», а тому має нести всі обов'язки ДП «Донецька залізниця».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Статтею ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі ст.ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, обов'язок по виплаті заробітної плати робітнику несе роботодавець.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 працювала у моторвагонного депо станції Ясинувата ДП «Донецька залізниця», звідки звільнена 24 квітня 2017 року за власним бажанням (а.с.5).

Довідкою від 26 квітня 2017 року, підписаною начальником моторвагонного депо Ясинувата та головним бухгалтером і завіреною печаткою Відокремленого підрозділу моторвагонного дело Ясинувата ДП «Донецька залізниця», підтверджений розмір невиплаченої заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01 лютого 2016 року по 10 квітня 2017 року - 12 927,38 грн (а.с.6)

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, ДП «Донецька залізниця» () знаходиться за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, 68, та з 25 листопада 2014 року перебуває у стані припинення.

Отже, ДП «Донецька залізниця» є самостійним суб'єктом трудового права, як організація, що має статус юридичної особи.

За приписами ч.4 ст.91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до частини першої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Згідно з положеннями статті 107 ЦК України, якою закріплено порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення, після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу). Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

При цьому, згідно зі ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи вважається дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців в порядку, передбаченому статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», тобто запису про припинення юридичної особи.

Відповідно до цивільного законодавства при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути зазначено, а правонаступництво вважається здійсненим з моменту виключення юридичної особи попередника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Оскільки немає завершення процесу припинення і відповідний запис до Єдиного державного реєстру не внесено, ДП «Донецька залізниця» залишається юридичною особою, яка продовжує самостійно нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобов'язаннями, що виникли за його участі.

Отже, усі обов'язки як роботодавець щодо виплати заробітної плати позивачу, має нести ДП «Донецька залізниця».

Зі Статуту ПАТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України» від 02 вересня 2015 року № 735, вбачається, що ПАТ «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (пункт 1). Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту» (пункт 2).

Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» визначені правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі (далі - товариство).

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону утворення товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до частини шостої статті 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»» (далі - Постанова), прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити ПАТ «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі ДП «Донецька залізниця» згідно з додатком № 1.

За змістом пунктів 4 і 5 Постанови проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються) та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця».

Між ДП «Донецька залізниця» та ПАТ «Українська залізниця» відсутній передавальний акт, який би підтверджував перехід від ДП «Донецька залізниця» всіх прав, активів, зобов'язань і боргів в статутний капітал ПАТ «Українська залізниця».

Пунктами 4, 5 Постанови визначено, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі - майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до цього пункту, а відображається в балансі (крім зобов'язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів від 12 листопада 2014 року № 604.

У пункті 1 частини другої 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» передбачено, що під час проведення інвентаризації та оцінки майна: необхідно сформувати окремі акти обліку активів, власного капіталу і зобов'язань державних підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, за даними фінансової звітності за видами активів, власного капіталу та зобов'язань у розрізі статей балансу на останню дату, на яку надавалася фінансова звітність; сформувати окремі акти обліку активів, які розміщені на тимчасово окупованій території і обліковуються на балансах підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на іншій території України.

Пунктом 2 частини другої вказаної Постанови передбачено, що після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та завершення проведення антитерористичної операції провести інвентаризацію та оцінку майна і за результатами подати пропозиції щодо зміни статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця» згідно із законодавством.

Згідно із статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, установивши, що ДП «Донецька залізниця» та її Відокремлений підрозділ моторвагонне депо Ясинувата не бере участь в процедурі реорганізації та правонаступництва ПАТ «Українська залізниця», а також, що майно Відокремленого підрозділу моторвагонного депо станції Ясинувата ДП «Донецька залізниця» не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця», дійшов правильного висновку про те, що ПАТ «Українська залізниця» не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов'язків до ПАТ «Українська залізниця» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції на території України.

Доводи апеляційної скарги про правонаступництво ПАТ «Українська залізниця» є безпідставними, оскільки ДП «Донецька залізниця» () знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції (із юридичною адресою у м. Донецьк), залишається юридичною особою, свої активи та зобов'язання та документи на їх підтвердження до ПАТ «Українська залізниця» не передавало (відповідні передавальні акти не складалися і не затверджувалися), а тому правонаступництво від ДП «Донецька залізниця» до ПАТ «Українська залізниця» не перейшло, оскільки правонаступництво щодо ДП «Донецька залізниця» () настає у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції», після внесення майна до статутного капіталу правонаступника.

Крім того, згідно з витягом з протоколу № 6 засідання правління ПАТ «Українська залізниця» від 26 листопада 2015 року «Щодо прийняття рішення про створення регіональної філії «Донецька залізниця» було прийнято рішення про створення регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та визначено місце її розташування у м. Красний Лиман, вул. Кірова, 22. Вказана регіональна філія не є юридичною особою.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ПАТ «Українська залізниця» не є належним відповідачем у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що ПАТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у справі, безпідставні та спростовуються матеріалами справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахування встановленого, апеляційний суд дійшов висновку, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1І, суд діяв відповідно до вимог матеріального та процесуального закону, а висновок суду першої інстанції, що ПАТ «Українська залізниця» не є належним відповідачем у справі відповідає встановленим у спрааві обставинам.

За вказаних обставин, апеляційний суд доходить висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги - без задоволення.

Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 24 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді Г.Л. Гаврилова

ОСОБА_2