Житомирський апеляційний суд
Справа №283/688/16-ц Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О.
Категорія 27 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Коломієць О.С., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №283/688/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк національний кредит" правонаступник якого Товариство з обмеженою відповідальністю «К І ПАРТНЕР» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 21 вересня 2017 рок, ухвалене головуючим суддею Тимошенком А.О. у м. Малині

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Національний Кредит» (далі - ПАТ «Банк Національний Кредит») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути кредитну заборгованість.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 11 вересня 2014 року між ним та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії, згідно з яким позичальник отримав кредит у розмірі 290 000 грн., із сплатою 22 % річних та строком користування до 10 вересня 2017 року. Того ж дня між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель взяла на себе зобов'язання відповідати за належне виконання позичальником кредитного договору.

Взяті на себе кредитні зобов'язання ФОП ОСОБА_4 належним чином не виконував, станом на 25 січня 2016 року заборгованість по кредиту становила 266 600 грн., а по відсотках 46 627 грн. 82 коп. Також йому нараховано пеню за прострочення сплати кредиту і відсотків, штраф за прострочення сплати кредиту і відсотків, 3 % річних від простроченої суми кредиту і відсотків та інфляційні виплати за прострочення сплати кредиту і відсотків. Загальна сума заборгованості становить 451 507 грн. 70 коп. Оскільки ОСОБА_3 поручилась у повному обсязі відповідати за виконання ФОП ОСОБА_4 своїх зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії, тому банк просив стягнути з відповідача кредитну заборгованість.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 21 вересня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк національний кредит» заборгованість за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-218ю/2014/2-1 від 11.09.2014 в розмірі 342 302 грн. 25 коп., що виникла станом на 25.01.2016 і складається із заборгованості: по кредиту в сумі 266 000 грн.; по відсотках - 46627, 82 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 17172, 38 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків - 5406, 40 грн.; 3% від простроченої суми кредиту у розмірі 1386, 46 грн.; 3% від простроченої суми відсотків за користування кредитом у розмірі 363, 98 грн. та 7763, 21 грн. інфляційних виплат за час прострочки сплати заборгованості по кредиту. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Посилається на те, що позовні вимоги є безпідставними, а дії позивача протиправними. Вказує на порушення норм матеріального права, зокрема Банк порушив вимоги ст. ст. 651, 654 ЦК України та п. п. 2.14.1, 7.1 кредитного договору та п. 6.2 договору поруки, а саме без згоди позичальника та поручителя змінив істотні умови договору.

Представником ПАТ «Банк національний кредит» подано до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, де позивач просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Під час апеляційного розгляду судом замінено сторону позивача на Товариство з обмеженою відповідальністю «К і Партнер» (далі ТОВ « К і Партнер»).

Відповідач ОСОБА_3, а також третя особа - ФОП ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про час і місце розгляду справи судовою повісткою відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, а також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, тому суд вважає за можливе справу розглянути у їх відсутності на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Представник третьої особи - ОСОБА_5 надав суду заяву про припинення його повноважень щодо представлення інтересів ФОП ОСОБА_4

Представник ТОВ « К і Партнер» заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість та надала письмові пояснення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції ухвалив рішення про часткове задоволення позову мотивуючи тим, що позичальник належним чином не виконує кредитні зобов'язання. А враховуючи, що ОСОБА_3 поручилась у повному обсязі відповідати за виконання ФОП ОСОБА_4 своїх зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії, а тому наявні підстави для стягнення заборгованості із поручителя.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

За приписами статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно положень ч.1 ст. 554 ЦК України разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Із матеріалів справи убачається, що 11 вересня 2014 року між Банком та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії, згідно з яким позичальник отримав кредит у розмірі 290 000 грн., із сплатою 22 % річних та строком користування до 10 вересня 2017 року.

Також, цього ж дня між Банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель взяла на себе зобов'язання відповідати за належне виконання позичальником кредитного договору.

Взяті на себе кредитні зобов'язання ФОП ОСОБА_4 належним чином не виконує, станом на 25 січня 2016 року заборгованість по кредиту становить 266 600 грн, а по відсотках 46 627 грн. 82 коп. Також йому нараховано пеню за прострочення сплати кредиту і відсотків, штраф за прострочення сплати кредиту і відсотків, 3 % річних від простроченої суми кредиту і відсотків та інфляційні виплати за прострочення сплати кредиту і відсотків.

Загальна сума заборгованості становить 451 507 грн. 70 коп., що підтверджується розрахунком, наданим позивачем, який відповідачем не спростований.

Оскільки ОСОБА_3 поручилась у повному обсязі відповідати за виконання ФОП ОСОБА_4 своїх зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії, тому наявні підстави для стягнення з останньої кредитної заборгованості.

Доводи апеляційної скарги щодо зміни Банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом, а також неповідомлення позичальника та поручителя про зміну адреси та реквізитів кредитора для погашення кредитної заборгованості є безпідставними і необґрунтованими.

Зокрема, у п.п. 1.1.1.2 Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-218ю/2014/2-1 від 11.09.2014 починаючи з 11 вересня 2015 року передбачена змінна процентна ставка та вказаний порядок її обчислення (том 1 а.с. 9-10).

Із матеріалів справи також убачається, що з початку запровадження процедури ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» на офіційному сайті Банку та на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб були опубліковані реквізити накопичувальних рахунків ПАТ «Банк національний кредит» (том 1 а.с. 207-208).

Крім того, рахунок, на який можна було б перерахувати заборгованість по кредиту, був вказаний у вимогах про погашення кредиту, що були надіслані відповідачу та ОСОБА_4 (том 1 а.с. 55-60).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Враховуючи викладене, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, суд вважає, що згідно до ст. 375 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 21 вересня 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складений: 06 грудня 2018 року