Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

28 березня 2018 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.,

при секретарі Бузун Л.В.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Стойко А.Ю.,

представника третьої особи Кравець І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, третя особа Комунальне підприємство «Придніпровська служба утримання будинків» про визнання права користування квартирою, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Черкаської міської ради, третя особа КП «Придніпровська служба утримання будинків» про визнання права користування квартирою.

Свій позов обґрунтовує тим, що згідно наказу №31-к від 28 травня 2001 року він перебуває в трудових відносинах з КП «Придніпровська СУБ». Внаслідок відсутності в нього житлової площі він був поставлений на квартирний облік в КП «ВЖРЕУ №4» м. Черкаси. В лютому 2003 року адміністрація підприємтсва на підставі свого рішення надала йому у користування однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. В квартирі була зареєстрована ОСОБА_5 У вказаній квартирі він проживає з сім'єю на протязі 14 років, користується нею, належним чином виконує всі обов'язки по утриманню житла. Відповідач протягом всього часу користування квартирою не заперечував проти такого користування.

Просив суд визнати за ним право користування однокімнатною квартирою 5 в будинку АДРЕСА_1.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 грудня 2017 року відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у загальному позовному провадженні.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2017 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті.

Під час підготовчого засідання у справі позивач подав заяву про зміну позовних вимог.

В заяві вказав на те, що червні 2001 року адміністрація КП «ВЖРЕУ №4» м. Черкаси на підставі свого відповідного рішення в зв'язку з його перебуванням на обліку по поліпшенню житлових умов надала йому у користування вказану квартиру.

У вказаній квартирі він проживає з 2001 р., але в зазначеній квартирі зареєстрована за місцем проживання ОСОБА_5, на яку оформлений особовий рахунок, але вона померла в ІНФОРМАЦІЯ_1. Остання була попереднім користувачем спірної квартири, яку звільнила, отже на час його вселення квартира була вільна.

На протязі 17-ти років він користується вищезазначеною квартирою, належним чином виконує всі обов'язки по утриманню житла, сплачує всі необхідні витрати за житло та комунальні послуги, що підтверджується відповідними квитанціями.

Враховуючи, що у поквартирній картці за відомостями КП «Придніпровська СУБ» відсутні записи щодо його вселення у спірну квартиру, він позбавлений можливості оформити право власності на квартиру в порядку приватизації.

Тому вважає, що його право власності підлягає захисту в порядку ст. 344 ХДК України, на підставі якої особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито й безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або рухомим майном протягом 5 років, набуває право власності на нього.

На підставі викладеного просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Представник відповідача під час розгляду справи поклався на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В судовому засіданні встановлено, що позивач з 30 травня 2011 року по 26 квітня 2011 року та з 4 січня 2016 року перебуває у трудових відносинах з КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради, яка є правонаступником КП «ВЖРЄУ№4».

Внаслідок відсутності у позивача житлової площі, він був поставлений на квартирний облік в ВЖРЕУ-4 м. Черкаси, що підтверджується списком робітників, які знаходяться на квартирному обліку для отримання службового житла станом на 2 січня 2003 року.

З копії довідки КП «ВЖРЄУ№4» №668 від 20 січня 2005 року вбачається що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 з 1 червня 2001 року.

З довідки КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради від 27 березня 2018 року вбачається, що в квартирі за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано 0 осіб. Особовий рахунок відкрито на ОСОБА_6

Як вбачається з інформаційної довідки №118738443 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, право власності на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстроване.

Спірна квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності м. Черкаси, та була надана відповідно до ордеру у користування ОСОБА_6 Проте позивачу в зв'язку з трудовими відносинами також було надане спірне житло, але документи з цього приводу не збереглися. Отже позивач вважає, що відповідно до вимог ст. 344 ЦК України він відкрито, добросовісно, постійно та безперервно проживає в квартирі, тому вважає, що може набути на право власності на квартиру в порядку набувальної давності та оформити вищезазначену квартиру належним чином в судовому порядку. Як незаконний володілець майна (як стало відомо недавно позивачу) на протязі всього володіння майном був впевнений, що на це майно не претендують інші особи і отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Суд також приймає до уваги те, що в судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили, що знають позивача тривалий час, їм відомо, що він проживає в спірній квартирі з 2001 року, вселився туди на підставі розпорядження керівництва колишнього КП «ВЖРЄУ№4», зробив ремонт в квартирі, сплачує всі витрати за квартиру, ніхто його не виселяв з квартири, ніяких спорів стосовно спірної квартири не було. Про те, що у вказаній квартирі проживав хтось інший їм не відомо.

Відповідно до ст. 344 ЦК України, набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При цьому, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Одним із способів набуття права власності Цивільний кодекс України розглядає набувальну давність.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Пунктом 9 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Згідно п.11 вказаної постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Позивач добросовісно набув право на належну квартиру, відкрито і безперервно володів нею протягом часу визначеного законом. Заволодіння квартирою АДРЕСА_1. відбулось без порушення норм права (викрадення, шахрайство).

Позивач використовує вказане нерухоме майно в особистих потребах, за свої кошти та власною працею утримує квартиру, проводить ремонтні роботи, тобто більше 10 років фактично володіє спірною квартирою.

Таким чином, визнання права власності за набувальною давністю на квартиру не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та підтверджується доказами.

На підставі наведеного,ст. 344 ЦК України, керуючись ст.ст. 76-81, 263-265,268,273 ЦПК України,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру в будинку АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складено 3 квітня 2018 року.

Головуючий: Р. В. Демчик