Справа № 703/1719/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі судового засідання Бойко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Смілянської міської ради Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Смілянської міської ради Черкаської області про визнання прав власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07 січня 2018 року помер її чоловік ОСОБА_2 Після його смерті відкрилася спадщина на будинковолодіння № 43 по вул. Кольцова в м. Сміла Черкаської області. Після смерті ОСОБА_2 вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус не в змозі видати їй свідоцтво про право власності на спадкове майно оскільки відсутні правовстановлюючі документи. Тому звернулася до суду з даною позовною заявою про визнання за нею права власності на спадкове майно за законом, оскільки позбавлена можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.

Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, згідно якої просила справу розглядати без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник Смілянської міської ради Черкаської області в судове засідання не зявився, 15 червня 2018 року надіслав до суду відзив в якому зазначив, що на час звернення позивача до суду не пройшов шестимісячний термін на прийняття спадщини, оскільки спадкодавець помер 07 січня 2018 року, а також позивач не надав відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому таким на його думку не доведено наявності перешкод у отриманні свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

07 січня 2018 року помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-СР № 316481, яке видане 08 січня 2018 року Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с.4).

30 січня 1960 року ОСОБА_3 уклала шлюб із ОСОБА_2 і їй присвоєно прізвище «Плодиста», що підтверджується свідоцтвом про одруження серія ІІІ-УР № 415582 виданого 30 січня 1985 року Костянтинівським сільським РАЦС Смілянського району Черкаської області (а.с.13).

Із довідки відділу реєстрації виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області № 944 від 21 лютого 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 серпня 2007 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20 серпня 2007 року ОСОБА_2 є власником будинковолодіння № 43 по вул. Кольцова в м. Сміла Черкаської області (а.с. 11-12).

З листа Смілянської державної нотаріальної контори № 1402/02-14 від 16 липня 2018 року вбачається, що після смерті 07 січня 2018 року ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався.

Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обовязки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Як передбачено ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Стаття 1270 ЦК України визначено для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.

Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може предявити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю.

Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 187 ЦК України складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення.

При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5, органи БТІ у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності за заявою власника (власників) або уповноваженої ним (ними) особи, до якої додається опубліковане в пресі повідомлення про недійсність втраченого або зіпсованого свідоцтва про право власності мали право видавати дублікат свідоцтва про право власності. Однак, з 1 січня 2013 року вищевказане положення втратило свою чинність, а тому отримати дублікат втраченого реєстраційного посвідчення на право власності на частину квартири є неможливим.

За таких обставин, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на спадкове майно померлого 07 січня 2018 року ОСОБА_2

На підставі вищевикладеного та керуючись, ст..ст. 186, 187 ЦК (в ред.. 1963 року), ст.ст. 15, 16,181, 182, 334, 392,1216,1217, 1218, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 76, 81, 89, 247, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», -

вирішив:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на будинковолодіння № 43 по вул. Кольцова в м. Сміла Черкаської області, а саме зазначені в технічному паспорті: літери А,а,а1, - житловий будинок (загальна площа 34,8 кв.м., житлова площа 24,4 кв.м.); житловий будинок 5% незавершеного будівництва, В гараж, п/д погріб; У убиральня; Д душ; № 1- огорожа, після смерті ОСОБА_2, який помер 07 січня 2018 року.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач: Смілянська міська рада Черкаської області, місцезнаходження: вул. Незалежності, 37, м. Сміла Черкаської області.

Головуючий О.П.Опалинська