РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 липня 2018 року

місто Дніпро

єдиний унікальний номер судової справи 201/3971/18

номер провадження 2/201/1670/2018

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі судді Ходаківського М.П.,

секретаря судового засідання Пісчанської Т.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості та

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з зазначеним позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1П.), який згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 квітня 2018 року передано для розгляду судді Ходаківському М.П. (а.с.1)

В обґрунтування поданого позову позивач посилається на те, що 06 березня 2008 року ОСОБА_1 було підписано заяву б/н про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та їй був наданий кредит у розмірі 15 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22 , 8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку із порушенням відповідачем зобовязань у нього перед позивачем станом на 28 лютого 2018 року виникла заборгованість у сумі 243 672, 71 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 7 158, 12 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 231 014, 59 грн., заборгованості за пенею та комісією - 5500 грн. При цьому у позові звертається увага на те, що згідно із виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 13 червня 2016 року було задоволено вимоги банку і стягнуто із ОСОБА_1 суму у розмірі 51 542, 38 грн., а тому ця сума має бути відрахована від суми заборгованості, різниця становить 192 130, 33 грн. Також позивач указає, що станом на 28 лютого 2018 року виникла заборгованість, яка складається із 250 гривень штрафу (фіксована частина), 9 606, 50 грн. штраф (процента складова). Таким чином на переконання банку заборгованість до стягнення становить 201 986, 85 грн.

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с. 29).

До суду 11 травня 2018 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с. 30).

Ухвалою судді від 11 травня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 31-32).

Представник позивача у поданому позові просив розглянути справу без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 5).

Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Верховний Суд України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16, яка є обовязковою для усіх субєктів правозастосування та судів, вказав на те, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Ураховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за його відсутності і ухвалити заочне рішення суду за правилами ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 06 березня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 15 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22, 8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Кредитний договір складають заява, підписана відповідачем, Умови надання і Правила банківських послуг та ОСОБА_4.

Позивачем указується на те, що через невиконання зобовязань відповідачем за кредитним договором станом на 28 лютого 2018 року виникла заборгованість у сумі 243 672, 71 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 7 158, 12 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 231 014, 59 грн., заборгованості за пенею та комісією - 5500 грн.

Разом з цим звертається увага на те, що згідно із виконавчим написом приватного нотаріуса ОСОБА_3 від 13 червня 2016 року було задоволено вимоги банку і стягнуто із ОСОБА_1 суму у розмірі 51 542, 38 грн., а тому різниця становить 192 130, 33 грн, крім того 250 грн. штрафу (фіксована частина), 9 606, 50 грн. штрафу (процента складова), що в сумі, на переконання банку, становить 201 986, 85 грн. заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати у справі.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Таким чином, укладений між сторонами кредитний договір є правомірним відповідно до положень ст. 204 ЦК України і за положеннями правочину відповідач має нести цивільно-правову відповідальність у відповідності до положень ст. ст. 525, 526, 610, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України.

Разом з цим, відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору.

Відсутність підпису відповідача на умовах та правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Умови та правила надання банківських послуг, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису відповідача і позивач не надав суду доказів, які б підтверджували ту обставину, що саме вони є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці умови та правила мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

Таким чином, за наданими умовами та правилами надання банківських послуг, витягом з тарифів обслуговування кредитних карт між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру штрафів та пені, оскільки зазначені складові договору не містять підпису відповідача.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Що стосується заборгованості по тілу кредиту та по відсоткам за користування кредитом, то судом в ході розгляду справи було встановлено, що відповідно до виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 13 червня 2016 року № 4936 було задоволено вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та стягнуто із ОСОБА_1 борг за кредитним договором між нею та банком у сумі 53 242 гривень 38 копійок (а.с. 6).

Наведене свідчить про необґрунтованість заявлених вимог позивача щодо розміру заборгованості за кредитним договором, а тому у цій частині позову необхідно відмовити.

Стосовно вимог позивача про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 231 014, 59 грн., суд зазначає, що позивачем на обґрунтування своїх вимог надано розрахунок заборгованості.

Разом з цим, як встановлено судом наданий позивачем розрахунок не оформлений належним чином, не має зазначення прізвища та ініціалів посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, печатки банку, що не відповідає вимогам оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затвердженого наказом Держспоживстандарту України № 55 від 17 квітня 2003 року.

Під час розгляду справи не було доведено достатніми та допустимими доказами розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитом, в той час як розрахунок на підставі якого була сформована ця сума носить сумнівний характер, оскільки значно перевищує розмір збитків, що є підставою для відмови у задоволенні позову у частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредиту.

З огляду на викладене, з'ясувавши обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову банку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову питання про розподіл судових витрат не вирішується.

На підставі викладеного суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення їй повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Повний текст рішення складено 16 липня 2018 року.

Суддя М.П. Ходаківський