Номер провадження: 22-ц/785/3569/18
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2018 року м. Одеса

Справа № 523/15420/16-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4;

- відповідачі - 1) ОСОБА_5;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника ОСОБА_5, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Середи І.В. 19 червня 2017 рокуоб 11 годині 59 хвилині в м. Одесі,

встановила:

У березні 2015 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_5: 1) відшкодування майнової шкоди у розмірі - 14 243,71 грн.; 2) відшкодування моральної шкоди у розмірі - 3 000,00 грн..

Позовна заява обґрунтована тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 11.10.2014 року о 17 год. 50 хв. в м. Одесі на перехресті вулиць Генерала Бочарова та Дніпропетровська дорога з вини водія ОСОБА_5, належному йому автомобілю «Hyndai Getz», реєстраційний номер НОМЕР_1 було завдано механічних пошкоджень.

Цивільна-правова відповідальність ОСОБА_5 застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Після звернення до страхової компанії останньою було визначено розмір страхового відшкодування в сумі - 20 730,63 грн.. Разом з тим, вартість відновлювального ремонту становить - 34 974,34 грн.. Різниця в розмірі - 14 243,71 грн. підлягає стягненню з відповідачки.

Винними діями ОСОБА_5 йому завдано моральної шкоди у вигляді душевних страждань, неможливості тривалий час використовувати автомобіль за його прямим призначенням, додаткове витрачання часу та грошових коштів на послуги таксі. Вважає, що розумним і справедливим розміром відшкодування моральної шкоди є грошова сума - 3 000,00 грн..

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.06.2017 р. позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі - 14 243,71 грн., моральну шкоду в розмірі - 3 000,00 грн., судовий збір в сумі - 487,20 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 11.10.2014 р. о 17 год. 50 хв. в м. Одесі на перехресті вулиць Генерала Бочарова та Дніпропетровська дорога сталася дорожньо-транспортна пригода з вини ОСОБА_5, яка керуючи автомобілем «Ford Cuga», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, здійснила виїзд і проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору, допустила зіткнення з належним ОСОБА_4 автомобілем «Hyndai Getz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, яким він керував.

Згідно полісу АС/7295128 від 19 квітня 2014 р., який був дійсний на момент ДТП, цивільна правова відповідальність ОСОБА_5 застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Згідно з актом виконаних робіт АТО № 14016198, складеним ДП «Автотрейдінг Одеса» 04 червня 2015 р., вартість ремонту автомобіля становить - 32 377,85 грн., з яких 17 464,81 грн. сплатив - ОСОБА_4, а 14 913,04 грн. сплатила - страхова компанія. Таким чином, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 необхідно стягнути матеріальну шкоду в розмірі - 14 243,71 грн..

Відшкодування моральної шкоди у розмірі - 3 000,00 грн. є достатньою компенсацією за моральні переживання, перенесені позивачем в результаті пошкодження його транспортного засобу та порушення звичайного укладу життя (а. с. 223 - 226).

ОСОБА_6, представник ОСОБА_5, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує на те, що оскільки його цивільна-правова відповідальність була застрахована, усі вимоги повинні бути пред'явлені до страхової компанії, тому що ліміт відповідальності повністю покриває витрати з проведення ремонту. Позивач не оспорив розміру виплаченого страхового відшкодування, тобто отримав страхове відшкодування, яке покриває завдану матеріальну шкоду. Суд помилково прийняв до уваги аварійний сертифікат від 20.01.2015 р., в якому коефіцієнт зносу становить - 0,45, в той час як на вимогу страхової компанії був наданий розрахунок шкоди, в якому цей коефіцієнт становить - 0,525. Відсутні докази з проведення ДП «Автотрейдінг Одеса» ремонтно-відновлювальних робіт по автомобілю.

ОСОБА_6, представник ОСОБА_5, у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки не повідомив. Заяв та клопотань не надав. У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вважає необхідним скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що вартість деталей та робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля значно перевищує розмір страхового відшкодування. Розмір збитків, що підлягає відшкодуванню, визначається згідно вартості втраченого майна на момент розгляду справи або вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення судом першої інстанції, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час розгляду справи апеляційним судом, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_4. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст. ст. 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 11.10.2014 р. о 17 год. 50 хв. в м. Одесі на перехресті вулиць Генерала Бочарова та Дніпропетровська дорога сталася дорожньо-транспортна пригода з вини ОСОБА_5 (Т. 1, а. с. 10), яка керуючи автомобілем «Ford Cuga», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, здійснила виїзд і проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору, допустила зіткнення з належним ОСОБА_4 (Т. 1, а. с. 8 зворотня сторона) автомобілем «Hyndai Getz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, яким він керував.

Згідно полісу АС/7295128 від 19 квітня 2014 р., який був дійсний на момент ДТП, цивільна правова відповідальність ОСОБА_5 застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Згідно з актом виконаних робіт АТО № 14016198, складеним ДП «Автотрейдінг Одеса» 04 червня 2015 р. (Т. 1, а. с. 70 - 72), вартість ремонту автомобіля становить - 32 377,85 грн..

Згідно квитанції від 04.06.2015 р. ОСОБА_4 сплатив - 17 464,81 грн. (Т. 1, а. с. 73). Згідно платіжного доручення від 30.04.2015 р. № 562 (Т. 1, а. с. 208) страхова компанія сплатила - 14 913,04 грн..

Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок зіткнення автомобілів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187, п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами, передбаченими ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон України), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вищевказаного Закону визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно із ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначені розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 різниці між реальною вартістю ремонту автомобіля та сплаченою сумою страхового відшкодування в розмірі - 14 243,71 грн..

Враховуючи обставини завдання шкоди, вину та поведінку винної особи після завдання шкоди, спричиненні наслідки в результаті скоєння ДТП, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вірно визначився з розміром відшкодування моральної шкоди у сумі - 3 000,00 грн..

Апелянт не надав доказів, які б спростовували вищевказані висновки суду першої інстанції.

Доводи апелянта про те, щоусі вимоги повинні бути пред'явлені до страхової компанії, отримання позивачем страхового відшкодування, яке повністю покриває завдану матеріальну шкоду, помилкове прийняття до уваги аварійного сертифікату від 20.01.2015 р., в якому коефіцієнт зносу становить - 0,45, в той час як на вимогу страхової компанії був наданий розрахунок шкоди, в якому коефіцієнт становить - 0,525, відсутність доказів з проведення ДП «Автотрейдінг Одеса» ремонтно-відновлювальних робіт по автомобілю, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки як вказувалося вище позивач має право вимагати від відповідача, як особи винної в завданні шкоди, сплати різниці між вартістю виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, та сплаченим страховим відшкодуванням. Проведення ремонту підтверджується наявними у справі актом виконаних робіт АТО № 14016198, складеним ДП «Автотрейдінг Одеса» 04 червня 2015 р., перерахуванням грошових коштів за проведення ремонту (Т. 1, а. с. 70 - 73, 208).

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_6, представника ОСОБА_5,є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_6, представника ОСОБА_5,а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника ОСОБА_5,- залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 червня 2017 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 02 квітня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова