СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/277/18
Провадження № 2/306/212/18
Рядок статзвіту № 51
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2018 року м. Свалява
Свалявський районний суд Закарпатської області в особі:
головуючого-судді Уліганинця П.І.
за участю секретаря судового засідання Лизанец І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Тибавська сільська рада Свалявського району про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку за АДРЕСА_1, у якому окрім неї зареєстрований також відповідач ОСОБА_2, який є її сином і фактично за вищевказаною адресою з 2010 року не проживає. Місцеперебування відповідача їй невідоме. Вважає, що дана обставина слугує підставою для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування даним жилим приміщенням, оскільки повноцінно користуватися та розпоряджатися своєю власністю вона не має можливості.
Позивач у судове засідання не з"явилася, надала суду заяву, у якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Щодо заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення не заперечила (а.с. 22).
Відповідач в судове засідання не з"явився по невідомим суду причинам, хоча був своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до ст. 128 ЦПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд розглядає справу на підставі наявних у справі даних чи доказів у разі повторної неявки в судове засідання відповідача. За правилами ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Третя особа - представник Тибавської сільської ради Свалявського району просив справу розглядати за його відсутності. Вирішення питання залишив на розсуд суду (а.с. 23).
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне.
Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч.1 ст.29 ЦК України
Стаття 47 Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Тибавською сільською радою Свалявського району 06.06.2005 року, серії НОМЕР_1 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 113969951 від 14.02.2018 року, власником будинку за АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с. 7-9).
Відповідно довідки за № 93 від 12.02.2018 року, виданої виконкомом Тибавської сільської ради Свалявського району, власником житлового будинку у АДРЕСА_1 являється ОСОБА_1 і у будинку зареєстровані: вона же, 1941 р.н.; донька ОСОБА_3, 1978 р.н.; зять ОСОБА_4, 1969 р.н.; онук ОСОБА_5, 2011 р.н.; син ОСОБА_2, 1976 р.н. (а.с. 10).
Як убачається із свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 від 18.09.1976, актовий запис № 32, батьками відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с. 12).
Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
За статтею 386 ч.2 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За правилами ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
З набуттям позивачем по даній справі - ОСОБА_1 права власності на будинок, остання має право на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю, в тому числі і щодо вирішення питань стосовно можливості проживання в будинку інших осіб.
Хоча статтею 156 ЖК УРСР встановлено право особи після припинення сімейних відносин з власником користуватися займаним приміщенням, приписи ст. 405 ЦК України передбачають втрату такого права у разі відсутності особи понад один рік.
Належними та допустимими доказами встановлено, що згідно акту від 16.01.2018 року за № 3, виданого Тибавською сільською радою Свалявського району, Закарпатської області, відповідач ОСОБА_2, 1976 року народження зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, однак з 2010 року по даний час за вказаною адресою не проживає. Місцезнаходження його позивачу невідоме (а.с. 11).
Згідно ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі …судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Окрім того, суд керується нормами міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин, п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла.
В судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження, так як наявна реєстрація відповідача фактично перешкоджає позивачу в реалізації її прав як власника вищевказаного жилого приміщення і враховуючи, що відповідач фактично не проживає у даному помешканні, позов є обгрунтованим.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 18, 76, 81, 128, 141, 133, 134, 137, 223, 280, 281, 284, 285, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 15, 29, 317, 319, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР, Конституцією України, суд,-
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованого за адресою: будинок АДРЕСА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Свалявський районний суд Закарпатської області.

ГОЛОВУЮЧИЙ П.І.Уліганинець

03.04.2018 року