Ухвала

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 487/1222/17

провадження № 61-11633ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_5, на постанову апеляційного суду Миколаївської області від 22 грудня 2017 року у складі суддів: Бондаренко Т. З., Крамаренко Т. В., Темнікової В. І., у справі за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Душейко Олесі Михайлівни, ОСОБА_7 про визнання незаконними та скасування рішення нотаріуса, як державного реєстратора, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Душейко О. М., ОСОБА_7 про визнання незаконними та скасування рішення нотаріуса, як державного реєстратора, про державну реєстрацію прав на належне їй нерухоме майно - нежитлове приміщення магазину в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

З метою забезпечення позову ОСОБА_4 у вересні 2017 року звернулася до суду із заявою про накладення арешту на нежитлове приміщення магазину в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 та заборону ОСОБА_7 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження, знецінення, пошкодження, вилучення та користування вказаним нежитловим приміщенням магазину в житловому будинку та квартирою до розгляду справи по суті. При цьому посилалась на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання рішення суду по справі.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_4 задоволено, накладено арешт на нежитлове приміщення магазину в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 за цією ж адресою, та заборонено ОСОБА_7 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження, знецінення, пошкодження, вилучення та користування вказаним нерухомим майном до набрання рішенням законної сили.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити і зробити неможливим виконання рішення суду.

Оскарженою постановою апеляційного суду Миколаївської області від 22 грудня 2017 року ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2017 року змінено. Виключено з резолютивної частини посилання на заборону ОСОБА_7 користуватися нежитловим приміщенням магазину в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 за тією ж адресою. У іншій частині ухвалу залишено без змін.

Постанова апеляційного суду в частині залишення без змін ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову обґрунтована наявністюпередбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на нежитлове приміщення магазину в житловому будинку та квартири у цьому ж будинку та заборони ОСОБА_7 вчиняти дії, направлені на відчуження, знецінення, пошкодження, вилучення вказаного нерухомого майна до набрання рішенням законної сили, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, де предметом спору є право власності на вказане нерухоме майно і такий вид забезпечення є співмірним із заявленими позовними вимогами, а також з метою забезпечення ефективного судового захисту.

Змінюючи ухвалу суду першої інстанції та виключаючи з резолютивної частини посилання на заборону ОСОБА_7 користуватися нежитловим приміщенням магазину в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 за тією ж адресою, апеляційний суд виходив із того, що спірні об'єкти нерухомості перебувають у користуванні ОСОБА_7, і забезпечення позову шляхом заборони відповідачу користуватися спірним нерухомим майном не відповідає принципу співмірності пред'явленим вимогам.

05 лютого 2018 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв'язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_5, на постанову апеляційного суду Миколаївської області від 22 грудня 2017 року.

ОСОБА_4 просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що повний текст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції отримала поштою 04 січня 2018 року, що підтверджується штрихкодовим ідентифікатором конверту за № 124.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд вважає за можливе на підставі статті 390 ЦПК України поновити його.

ОСОБА_4 у касаційній скарзі посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції. Касаційна скарга мотивована тим, що характер дій відповідача свідчить про його бажання продати спірне нерухоме майно та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову ОСОБА_4

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Встановивши, що спірні об'єкти нерухомості перебувають у користуванні ОСОБА_7,суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про виключення з резолютивної частини ухвали суду першої інстанції такого виду забезпечення позову як заборона ОСОБА_7 користуватися нежитловим приміщенням магазину в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 за тією ж адресою, оскільки заборона відповідачу користуватися спірним нерухомим майном не відповідає принципу співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GУMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права (статті 149 ЦПК України) є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду Миколаївської області від 22 грудня 2017 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_5, на постанову апеляційного суду Миколаївської області від 22 грудня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Душейко Олесі Михайлівни, ОСОБА_7 про визнання незаконними та скасування рішення нотаріуса, як державного реєстратора, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель