Справа №476/643/16-ц 05.04.2018
Провадження №22-ц/784/436/18
Провадження №22-ц/784/436/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 квітня 2018 року м. Миколаїв

Справа № 476/643/16-ц

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О.., Коломієць В.В.

із секретарем - Гавор В.Б.

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

публічного акціонерного товариства «Банк Форвард»

до

ОСОБА_2

про стягнення кредитної заборгованості,

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства «Банк Форвард»

на рішення Єланецького районного суду Миколаївської області, ухвалене під головуванням судді Черняковою Н.В. 22 грудня 2017 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного судового рішення не зазначена

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ПАТ «Банк Форвард» звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позову зазначав, що 9 грудня 2012 року ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №102321936, відповідно до якого вищевказаний банк надав відповідачу кредит, початкова відсоткова ставка за користування яким склала 55,00%. Згідно з кредитним договором відповідач зобов'язалася виконати умови договору в повному обсязі.

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору станом на 22 серпня 2016 року у неї виникла заборгованість у розмірі 15927 грн. 69 коп., яка складається з: 12643 грн. 55 коп. - сума заборгованості за кредитом, 2595 грн. 26 коп. - сума заборгованості за простроченим боргом, 688 грн. 88 коп. - сума заборгованості за процентами.

Зважаючи на викладене, ПАТ «Банк Форвард» просив про задоволення позову.

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Банк Форвард» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 9 грудня 2012 року відповідач підписала заяву №102321936, згідно якої ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард» та ОСОБА_2 уклали Договір про надання та використання платіжної картки, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого Банк зобов'язався випустити на її ім'я платіжну картку та відкрити поточний рахунок, що буде використовуватись в рамках Договору про картку початкова відсоткова ставка за користування кредитом склала 55,00% (том І а. с. 6-8).

На виконання умов вказаного договору відповідачу відкрито картковий рахунок НОМЕР_1 та направлено платіжну картку НОМЕР_2 (том І а. с. 56).

Відповідно до п. 3 заяви №102321936 складовою та невід'ємною частиною Договору про Картку є Умови по карткам та Тарифи по Карткам, з якими відповідачка ознайомлена.

Згідно п. 2.2 вищевказаної заяви банк встановлює розмір ліміту на картці самостійно на підставі відомостей повідомлених банку відповідачкою.

В свою чергу клієнт згідно п. 3 заяви зобов'язалася в порядку та терміни, обумовлені Умовами по карткам, сплачувати банку комісійну винагороду та інші платежі відповідно діючим в банку Тарифам по Карткам, а у випадку отримання кредиту в рамках Договору про Картку зобов'язалася погашати такий кредит відповідно до Умов по карткам, а також сплачувати банку відсотки за користування таким кредитом та інші платежі, передбачені діючими в банку Тарифами по Карткам.

Також, відповідач ознайомилася з довідкою про умови кредитування ПАТ Банк «Русский Стандарт» та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках продукту «Кредитна картка «РСУ» MasterCard», що засвідчила своїм підписом (том І а. с. 8).

Згідно із п. 3 вказаної довідки строк кредиту становить від 0 до 60 міс. з можливістю автоматичної пролонгації.

Так, згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Звертаючись до суду, ПАТ «Банк Форвард» посилався на те, що в період з 18 лютого 2013 по 4 грудня 2013 року відповідачем були здійснені видаткові операції з використанням Карти на загальну суму у розмірі 14 128 грн. 15 коп., в результаті здійснення яких у клієнта перед Банком виникла заборгованість по Договору за період з 18 лютого 2013 року по 12 травня 2015 року у розмірі 13 868 грн. 47 коп., яка складається з комісії за зняття готівки у розмірі 683 грн. 97 коп., відсотків за користування кредитом у розмірі 10 796 грн. 91 коп., плати за пропуски платежів у розмірі 840 грн., плати за послугу SMS -сервіс у розмірі 150 грн., плати за участь в програмі страхування у розмірі 2 526 грн. 87 коп., плати за направлення паперової виписки у розмірі 194 грн., плати за понадлімітну заборгованість у розмірі 7 грн. 54 коп.

Вказана сума розрахована наступним чином: 14 128 грн. 15 коп. (видаткові операції з використання Картки) + 683 грн. 97 коп. (комісія за зняття готівки + 10 796 грн. 91 коп. (відсотки за користування кредитом0 + 840 грн. (плати за пропуски платежів) + 150 грн. (плати за послугу SMS -сервіс) + 2 526 грн. 87 коп. (плати за участь в програмі страхування) + 194 грн. (плати за направлення паперової виписки) + 7 грн. 54 коп. (лати за понадлімітну заборгованість) - 15 458 грн. 97 коп. (кошти, розміщені на рахунку) = 13 868 грн. 47 коп.

В той же час, як пояснила ОСОБА_2 в засіданні судової колегії, фактично вона користувалася кредитною карткою в період з лютого по вересень 2013 року. Станом на вересень 2013 року її заборгованість складала 5551 грн. 36 коп., яку вона сплатила в той же день, після чого Банком було заблоковано її картковий рахунок і більше карткою вона не користувалася. Сплачені нею суми після вересня 2013 року є наслідком погроз зі сторони Банку на її адресу.

До того ж, відповідач пояснила, що на її картку було встановлено кредитний ліміт у 5000 грн., а тому твердження позивача про те, що нею фактично було отримано кредитних коштів на суму 14 128 грн. 15 коп. жодними доказами не підтверджено.

Колегія суддів погоджується з такими доводами відповідача, оскільки матеріали справи дійсно не містять доказів, які б підтверджували видаткові операції відповідача на суму 14 128 грн.15 коп.

Крім того, з розрахунку, наданого позивачем до матеріалів позовної заяви вбачається, що дійсно станом на 9 вересня 2013 року ОСОБА_2 мала 5051 грн. 63 коп. заборгованості по кредиту та 185 грн. 27 коп. заборгованості по процентам, які повністю сплатила 20 вересня 2013 року, що підтверджується квитанцією ( а.с. 53 т. 1 зв.).

Судом першої інстанції, а також апеляційним судом вживались заходи щодо отримання від позивача розгорнутого розрахунку заборгованості за кредитним договором, з якого б вбачались суми з яких нараховувались відповідачу відсотки за користування кредитом, комісії за зняття готівки, скільки відповідач мала пропусків платежів та відповідний розрахунок боргу за цією позицією, доказів які б свідчили про направлення паперових виписок.

Втім наданий на вимогу суду позивачем розрахунок таких даних не містить.

Крім того, розрахунок не містить й даних про суми, внесені відповідачем на погашення кредитної заборгованості, тоді як останньою надані оригінали квитанцій про сплату в погашення кредитної заборгованості на загальну суму 13 191 грн. 36 коп. ( а.с. 47-57 т. 1).

В матеріалах справи відсутні також й докази про те, що відповідач шляхом здійснення телефонного дзвінка здійснювала додатково підключення страхової послуги «Програма страхування від нещасних випадків і хвороб» , а тому відсутні підстави для покладення на відповідача обов'язку сплатити зазначені суми.

За такого, не можна вважати доведеними вимоги позивача про наявність кредитної заборгованості у ОСОБА_2 перед ПАТ «Банк Форвард», а тому остаточний висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову є вірним та відповідає фактичним обставинам справи, а доводи позивача в частині доведеності суми заборгованості не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» залишити без задоволення, а рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 22 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: В.В.Коломієць

О.О. Данилова

Повний текст постанови складено 10 квітня 2018 року.