Справа № 242/3115/18
Провадження № 2/242/1184/18
РІШЕННЯ

Іменем України

17 липня 2018 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Кідрон О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом в якому зазначив, що він є власником будинку, в якому мешкає разом зі своєю родиною, розташованої за адресою: м.Селидове, вул.Свободи, 4. В будинку без дозволу позивача зареєстрований відповідач, який на початку 2012 р. поїхав в Росію на постійне місце проживання, однак приїхати до м. Селидове, щоб знятися з реєстрації не бажає, тому позивач змушений вирішувати це питання в судовому порядку.

Просив визнати ОСОБА_2 втратившим право користування жилим приміщенням за адресою: м. Селидове, вул. Свободи, 4.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 05.07.2018 року відкрито провадження по справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами.

У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив не надав. У судове засіданні не зявився, про день слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює данні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно договору купівлі-продажу від 21.04.1998 р. ОСОБА_3 продав ОСОБА_1 житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, м.Селидове, вул.Свободи, 4 (а.с.4).

Згідно довідки про склад сімї, за адресою: Донецька область, м.Селидове, вул.Свободи, 4, зареєстрований ОСОБА_2 (а.с.7).

Згідно з Актом про не проживання від 19.07.2018 р., в ході перевірки встановлено, що ОСОБА_2 дійсно прописаний, але фактично не мешкає за адресою: м. Селидове, вул. Свободи, 4 з 2012 р. (а.с.6).

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до вимогст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків.

Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимогами ст. 71 Житлового кодексу України встановлено 6-ти місячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини, а також вичерпаний перелік випадків за якими за особою, що тимчасово відсутня, зберігається житлове приміщення понад шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання, що відповідач не проживає у вищезазначеній квартирі з 2012 року, і це є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 317, 319, 391 ЦК України, ст.ст.258,259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, втратившим право користування жилим приміщенням за адресою: Донецька область, м.Селидове, вул.Свободи, 4.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя