Справа №489/3694/17 24.07.2018
Провадження №22-ц/784/1247/18
Провадження №22-ц/784/1247/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 липня 2018 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Яценко Л.В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи цивільну справу № 489/3694/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення, яке постановив Ленінський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді у приміщенні цього суду 19 червня 2018 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

в с т а н о в и л а :

У липні 2017 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Позов мотивовано тим, що між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 30 листопада 2012 р. укладено кредитний договір № 500325076, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 5 000 грн., та 01 лютого 2013 р. між тими ж сторонами укладено кредитний договір № 500340573, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 16 620 грн. 30 вересня 2014 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаними кредитними договорами. 10 жовтня 2016 р. між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, за яким ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило позивачу право вимоги за кредитними договорами укладеними з відповідачем.

Посилаючись на те, що відповідач виконує свої зобов'язання за договорами щодо повернення кредитних коштів неналежним чином, позивач просив суд стягнути на його користь заборгованість, а саме: за кредитним договором № 500325076 від 30 листопада 2012 р. в розмірі 23 112 грн.16 коп., з яких: 4 485 грн. 79 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; 5526 грн. 37 коп. - заборгованість за процентами та комісією; 13 100 грн. - пеня, штраф, неустойка; за кредитним договором № 500340573 від 01 лютого 2013 р. в розмірі 47 553 грн. 88 коп., з яких: 16 521 грн. 14 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; 18 282 грн. 74 коп. - заборгованість за процентами та комісією; 12 750 грн. - пеня, штраф, неустойка.

Також позивач просив стягнути на його користь судові витрати, сплачені ним при подачі позову.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2018 р. позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість: за кредитним договором № 500325076 від 30 листопада 2012 р. в розмірі 23 112 грн.16 коп., з яких: 4 485 грн. 79 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; 5526 грн. 37 коп. - заборгованість за процентами та комісією; 13 100 грн. - штраф; за кредитним договором № 500340573 від 01 лютого 2013 р. в розмірі 47 553 грн. 88 коп., з яких: 16 521 грн. 14 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; 18 282 грн. 74 коп. - заборгованість за процентами та комісією; 12 750 грн. - штраф, а також 1 600 грн. судового збору.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2018 р. задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду, рішення суду від 23 лютого 2018 р. скасовано.

Відповідач в суд свого представника не направляв.

У відзиві на позовну заяву і в судовому засіданні ОСОБА_1 позов не визнала, вказувала на пропуск позивачем строку позовної давності, а тому просила в позові відмовити.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2018 р. в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» щодо неналежного виконання ОСОБА_1 зобов'язань з кредитними договорами та розміру заборгованості є доведеними, але, оскільки відповідач в останнє здійснювала погашення заборгованості за кредитними договорами 23 квітня 2013 р. та 23 липня 2013 р., а позивач звернувся із даним позовом лише в липні 2017 р., тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні рішення судом не з'ясовано повно і всебічно обставини справи, невірно застосував норми матеріального права та правові позиції Верховного Суду України щодо застосування строку позовної давності, а тому суд помилково дійшов висновку про пропуск визначених законом строків звернення з даним позовом.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 вказує на відповідність рішення суду фактичним обставинам справи та положенням закону щодо перебігу позовної давності, правильність застосування судом вимог закону щодо позовної давності та просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, 30 листопада 2012 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 500325076, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 5 000 грн. 00 грн. на строк до 03 грудня 2015 р. за умови його повернення частинами згідно графіку платежів, сплатою процентною 0,01 % річних за користування кредитом та комісійних винагород.

Згідно умов договору комісійна винагорода за управління кредитом - 0%, за період з першого місяця користування кредитом по перший місяць користування кредитом - 0% від суми кредиту, за період з другого місяця користування кредитом по тридцять шостий місяць користування кредитом - 4,25 % від суми кредиту.

Відповідач взяла на себе зобов'язання за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій або інших платежів за Договором сплатити Банку штраф у розмірі 150 грн. 00 коп. за перший прострочений платіж та 350 грн. 00 коп. за кожний наступний прострочений поспіль платіж.

01 лютого 2013 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 500340573, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 16 620 грн. 00 грн. на строк до 04 лютого 2016 р. за умови його повернення частинами згідно графіку платежів, сплатою процентною 0,01 % річних за користування кредитом та комісійних винагород.

Комісійна винагорода за управління кредитом - 0%, за період з першого місяця користування кредитом по перший місяць користування кредитом - 0% від суми кредиту, за період з другого місяця користування кредитом по тридцять шостий місяць користування кредитом - 4,25 % від суми кредиту.

Відповідачка взяла на себе зобов'язання за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, або інших платежів за Договором сплатити Банку штраф у розмірі 150 грн. 00 коп. за перший прострочений платіж та 350 грн. 00 коп. за кожний наступний прострочений поспіль платіж.

30 вересня 2014 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідачки за вказаними кредитними договорами.

10 жовтня 2016 р. між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, за яким ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило позивачу право вимоги грошових коштів до відповідачки.

Згідно витягу з Додатку № 1-1 до Договору факторингу № 2016-1 ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 р. до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» передано право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитними договорами № 500325076 від 30 листопада 2012 р. в сумі 23 112 грн. 16 коп. та № 500340573 від 01 лютого 2013 р. в сумі 47 553 грн. 88 коп.

Встановлені судом обставини щодо укладання договорів кредиту на зазначених умовах, порядку їх виконання сторонами договорів, розмір заборгованості позивача, набуття позивачем прав вимоги за договорами сторонами не оспорюються.

Відмовляючи в позові, суд вважав, що позивачем пропущено строк позовної давності до усіх позовних вимог.

З таким висновком суду повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюється договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 і ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та у порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.

Згідно із положеннями статей 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, з дотриманням строку (терміну) його виконання, якщо такий встановлено зобов'язанням.

Позивач обов'язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві.

Згідно умов кредитних договорів позичальник зобов'язувалась здійснювати повернення кредиту, сплачувати проценти за користування кредитними коштами та інші обов'язкові платежі згідно графіків платежів та розрахунків сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості усіх супутніх послуг (далі - Графік).

Як вбачається з Графіку до кредитного договору № 500325076 від 30 листопада 2012 р., відповідач мав здійснювати повернення кредиту, сплату процентів та інших платежів за договором з 01 січня 2013 р. по 03 грудня 2015 р. частинами до 3, 4 або 5 числа (включно) кожного місяця.

Як вбачається з Графіку до кредитного договору № 500340573 від 01 лютого 2013 р., відповідач мав здійснювати повернення кредиту, сплату процентів та інших платежів за договором з 04 березня 2013 р. по 04 лютого 2016 р. частинами до 4, 5 або 6 числа (включно) кожного місяця.

Таким чином, поряд з установленням строку дії договорів сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язань, що виникли на основі кредитних договорів.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов'язання простроченого боржника за договором не припиняється.

Так, зобов'язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до наданих позивачем розрахунків, заборгованість відповідача за кредитним договором № 500325076 від 30 листопада 2012 р. складає 23 112 грн. 16 коп., а саме: заборгованість за кредитом - 4 485 грн. 79 грн., заборгованість за процентами (станом на 10 жовтня 2016 р.) та комісією - 5 526 грн. 37 коп., заборгованість по штрафам - 13 100 грн. 00 коп.; заборгованість за кредитним договором № 500340573 від 01 лютого 2013 р. складає 47 553 грн. 88 коп., а саме: заборгованість за кредитом - 16 521 грн. 14 коп., заборгованість по процентам (станом на 04 вересня 2016 р.) і комісії - 18 282 грн. 74 коп. та заборгованість по штрафам - 12 750 грн. 00 коп.

Порядок та розмір нарахованої заборгованості відповідачем не оспорюється.

За умовами договорів сторони погодили щомісячну сплату відсотків за наданими кредитами на суму залишку заборгованості за кредитом, які надані, відповідно до 03 грудня 2015 р. та 04 лютого 2016 р. включно.

Відтак, у межах строків кредитування (03 грудня 2015 р. та 04 лютого 2016 р.) відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредитні кошти і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 03 грудня 2015 р. та 04 лютого 2016 р., відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договорами, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 р. у постанові № 444/9519/12 висловила позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

За такого позовні вимоги про стягнення процентів за кредитними договорами, які нараховані після спливу визначених договорами строків кредитування, не підлягають задоволенню.

Відповідач звернулась до суду із заявою про застосування строку позовної давності.

З матеріалів справи (а.с.10,17) вбачається, що відповідач востаннє здійснювала погашення заборгованості за вищевказаними кредитними договорами 23 квітня 2013 р. та 23 липня 2013 р.

Позивач звернувся із даним позовом 31 липня 2017 р.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

В силу вимог ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч.1); позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.2); після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Отже, оскільки за умовами договорів відповідач мала виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів кожного місяця у числа, визначені Графіками до кожного договору, впродовж строків кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Суд, не звернув уваги на вказані положення закону та обставини справи та помилково пов'язав початок перебігу строку позовної давності із останніми платежами за договором, які здійснила відповідач, та дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду за стягненням всієї заборгованості. З таких же підстав помилковими є й аргументи відзиву еа апеляційну скаргу.

Так, звернувшись з позовом 31 липня 2017 р., позивач має право на стягнення заборгованості за щомісячними платежами в межах строків кредитування відповідно до договорів та в межах строків давності: заборгованості за кредитом, процентами та комісією в межах трьох років (за договором № 500325076 з 30 липня 2014 р. по 03 грудня 2015 р.; за договором № 500340573 з 30 липня 2014 р. по 04 лютого 2016 р.), заборгованості зі штрафу в межах року та в межах заявлених позовних вимог (за договором № 500325076 з 30 липня 2016 р. по 10 жовтня 2016 р.; за договором № 500340573 з 30 липня 2016 р. по 04 вересня 2016 р.).

За такого на користь позивача з відповідача слід стягнути заборгованість: за договором № 500325076 - 7 273 грн. 70 коп., яка складається з 2 260 грн. 69 коп. заборгованості з кредиту, 51 коп. заборгованості за процентами, 3 612 грн. 50 коп. заборгованості за комісією та 1 400 грн. штрафів; за договором № 500340573 - 22 522 грн. 75 коп., яка складається з 8 399 грн. 46 коп. заборгованості з кредиту, 2 грн. 64 коп. заборгованості за процентами, 13 420 грн. 65 коп. заборгованості за комісією та 700 грн. штрафів, а всього слід стягнути за двома договорами 29 796 грн. 45 коп.

Враховуючи викладене, оскільки суд першої інстанції помилково застосував норми матеріального права, в силу положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, необхідно відповідно провести розподіл судових витрат.

Також необхідно провести розподіл судових витрат, понесених в апеляційній інстанції - сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог позивачеві також слід повернути пропорційно задоволених вимог судові витрати - судовий збір, сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Так, позивачем при зверненні з позовом відповідно до ставок судового збору, які діяли на час звернення із заявою, сплачено 1 600 грн., за подання апеляційної скарги - 2 400 грн., а тому поверненню за рахунок відповідача підлягає 1 686 грн. 61 коп. (29 796,45 х 4 000 : 70 666, 04).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381, 382 ПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2018 року скасувати, постановити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт: серія та номер НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри,30) 7 273 (сім тисяч двісті сімдесят три) грн. 70 коп. заборгованості, яка складається з 2 260 грн. 69 коп. заборгованості з кредиту, 51 коп. заборгованості за процентами, 3 612 грн. 50 коп. заборгованості за комісією та 1 400 грн. штрафів, за кредитним договором № 500325076, який укладено 30 листопада 2012 року між Приватним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт: серія та номер НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри,30) 22 522 (двадцяти двох тисяч п'ятсот двадцяти двох) грн. 75 коп. заборгованості, яка складається з 8 399 грн. 46 коп. заборгованості з кредиту, 2 грн. 64 коп. заборгованості за процентами, 13 420 грн. 65 коп. заборгованості за комісією та 700 грн. штрафів, за кредитним договором № 500340573, який укладено 01 лютого 2013 року між Приватним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт: серія та номер НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри,30) 1 686 (тисячу шістсот вісімдесят шість) грн. 61 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

___________________________________________________

Повний текст постанови виготовлений 24 липня 2018 року