РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/357/17

пр. № 2/759/672/18

18 червня 2018 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Миколаєць І.Ю.

при секретарі Шелудько В.В.

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому зазначає, що між позивачем та відповідачем був укладений договір № /К про відкриття кредитної лінії для проведення операцій за платіжною карткою співробітника (далі - Договір).

Відповідно до Договору ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 80000,00 грн зі сплатою 36% річних від розміру кредиту за весь час користування кредитом до дня належного повернення банку кредиту, а відповідач зобов'язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом і виконати свої зобов'язання згідно з Договором у повному обсязі.

Позивач стверджує, що видав кредит відповідачу на строк до 13.11.2014 р. шляхом дебетування позичкового рахунку. Посилаючись на те, що відповідач своїх зобов'язань за Договором не виконав, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором у розмірі 608539,24 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 9128,09 грн, розглянути справу у відсутності представника позивача, проти заочного рішення не заперечує.

Не погоджуючись із позовними вимогами представник відповідача подав відзив на позовну заяву (копія направлена позивачу), в якому зазначив про відсутність будь-яких зобов'язань відповідача перед позивачем та просить відмовити в задоволенні позову, судові витрати у розмірі 7000 грн покласти на позивача.

Позивач у відповіді на відзив підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просить відмовити представнику відповідача адвокату ОСОБА_2 у відшкодуванні судових витрат в розмірі 7000 грн та розглянути справу за відсутності представника позивача.

Відповідач подав заперечення, в якому вказує про відсутність будь-яких зобов'язань відповідача перед позивачем та просить відмовити в задоволенні позову, судові витрати у розмірі 7000 грн покласти на позивача.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.04.2017 р. відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України (за редакцією ЗУ № 2147-УІІІ від 03.10.2017 р., в дії з 15.12.2017 р.), заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових відносин.

Суд визнає дану справу незначної складності малозначною із врахуванням положення ч. 6 ст. 19 ЦПК.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.02.2018 р. продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності та співставленні, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.11.2013 р. між позивачем та відповідачем був укладений Договір. Укладення Договору сторонами не заперечується.

Відповідно до Договору банк відкриває позичальнику кредитну лінію і надає останньому кредит. В свою чергу, той повертає банку кредит і сплачує проценти у строки/терміни, порядку та на умовах, що передбачені Договором. Кредит надається для здійснення розрахунків з використанням платіжної картки, які передбачені Договором обслуговування та/або цим Договором, у разі недостатності власних грошових коштів Позичальника на картковому рахунку.

Згідно з п.4.3 Договору кредит видається шляхом дебетування позичкового Рахунку на суму платежу або на суму різниці між сумою платежу та залишком коштів на картковому рахунку Позичальника, у межах Ліміту заборгованості - 80000 грн. Видача кредиту позичальнику здійснюється лише при недостатності власних коштів позичальника на картковому (поточному) рахунку для проведення розрахунків за платіжними повідомленням та платежами, передбаченими Договором № про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки співробітнику ТОВ «Автопластгума» у рамках зарплатного проекту і вказаним Договором.

При цьому платіжним повідомленням є сукупність даних в електронній формі, на підставі яких здійснюються розрахунки за операцією з платіжною карткою, яка визначає вид операції та суму коштів, на яку вона виконана, ідентифікаційні дані емітента, еквайра та інші дані, визначені правилами платіжної системи.

Позивач в позові відмітив, що станом на 14.12.2016 р. за відповідачем наявна заборгованість в сумі 608539,24 грн, з яких штраф за відмову від належного кредиту - 15664,48 грн, строкова заборгованість за процентами - 2311,15 грн, прострочена заборгованість за кредитом - 78322,42 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 69310,53 грн, пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості з 14.11.2014 р. по 14.12.2016 р. - 298016,81 грн, пеня за несвоєчасну сплату нарахованих процентів за період з 19.02.2015 р. по 14.12.2015 р. - 144913,85 грн. При цьому позивач додав до позовної заяви лише розрахунок вказаної заборгованості та не надав інших доказів на підтвердження видачі ним кредиту відповідачеві.

22.01.2015 р. Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 41 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «КБ «ЕКСПОБАНК». 26.01.2015 р. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення №15 «Про початок процедури ліквідації АТ «КБ «ЕКСПОБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», а рішенням від 29.12.2015р. № 245 строки здійснення процедури ліквідації продовжено.

Згідно з рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25.07.2016 р. № 1321 уповноваженою особою на ліквідацію АТ «КБ «ЕКСПОБАНК» призначено ОСОБА_3.

В свою чергу, як зазначено у відзиві на позовну заяву і з чим погоджується суд,позивачем не надано доказів, які б вказували як на факт недостатності власних коштів позичальника на картковому рахунку в момент видачі кредиту, так і на факт проведення відповідачем відповідних розрахунків за платіжними повідомленнями та платежами, передбаченими вказаними договорами. Відповідно, видача кредиту (грошових коштів в національній валюті України) позичальнику позивачем також не підтверджена належними і допустимими доказами.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача, не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоведеного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів, які підтверджують видачу кредиту.

Крім того, до відзиву була додана належним чином засвідчена копія відповіді Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ» «ЕКСПОБАНК» від 20.06.2016 №17/38 Волощука І.Г. на адвокатський запит про те, що станом на 20.06.2016 у відповідача відсутня будь-яка заборгованість перед позивачем.

У відповіді на відзив, поданому з порушенням строків, встановлених судом, позивач зазначає, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Волощук І.Г. не надавав жодного листа про повне погашення заборгованості відповідачем. Повідомляє про проведення досудового розслідування за підробку даного листа, як такого, що виготовлений на схожому з бланком позивача бланку і зареєстрований за неіснуючими вихідними номерами, а зображення відбитка печатки не відповідає оригіналу печатки позивача. Також позивач наголошує на наявності заборгованості у відповідача перед позивачем у розмірі, вказаному в позовній заяві. До відповіді на відзив додано виписку по особовому рахунку відповідача.

У запереченні, поданому з дотриманням встановлених судом порядку та строків, відповідач стверджує про неможливість врахування судом аргументів, вимог та заперечень, викладених у відповіді на відзив, через порушення встановлених судом строків для її подачі; про порушення строків та порядку подачі та засвідчення доказів. Відповідач вважає, що надані виписки як додатки до відповіді на відзив не є належним доказом, оскільки свідчать про внутрішнє відображення бухгалтерських операцій позивача за рахунками, що не відноситься до предмету доказування. Крім того, виписки по особовому рахунку не є первинним документом, а тому не можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості за Договором.

Також в запереченні підкреслюється ненадання позивачем відповіді на поставлені питання у відзиві на позовну заяву, що стосувались обставин, що мають значення для справи, без зазначення підстав для відмови у наданні відповідей. А сумніви позивача щодо походження відповіді Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ» «ЕКСПОБАНК» від 20.06.2016 №17/38 Волощука І.Г. на адвокатський запит не роблять його недопустимим доказом по даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 п. 8, ч. 2 ст. 4 Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Частиною 1 ст. 35 Закону встановлено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.

За приписами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 37 Закону уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду, зокрема, має право: вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 37 Закону на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.

Згідно з ч.ч. 1,6 ст. 38 Закону уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку та вжити передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Згідно з ч.2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як зазначено в ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання за порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами ( ст. 629 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.3 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 93 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

П.п.4.1, 4.2 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (далі - Положення), визначено, що операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. П. 5.1, 5.4 Положення закріплено, що інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

Втім, позивач не надав суду разом з позовною заявою жодного доказу, який би підтверджував наявність заборгованості, а також доказу який би встановлював розмір зазначеної заборгованості. Зокрема, такими документами можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

У зв'язку з цим, доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості не береться судом до уваги, оскільки він не може вважатись доказом наявного розміру заборгованості відповідача перед позивачем.

Крім того, копії виписок по рахунку відповідача, додані до відповіді на відзив з порушенням порядку подачі доказів(додані не до першої заяви по суті) та без обґрунтувань неможливості їх подачі раніше суд не бере до уваги.

Суд також погоджується із такими твердженнями відповідача, викладеними у запереченні.

Згідно з п. 1.10 Положення:

клієнтські рахунки - це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні (у тому числі рахунки за спеціальним режимом їх використання) та вкладні (депозитні) рахунки.

Внутрішньобанківські рахунки - усі інші рахунки аналітичного обліку, що не належать до клієнтських рахунків.

Особовий рахунок - рахунок аналітичного обліку операцій з клієнтами банку, що здійснюються відповідно до укладених між банком і клієнтами договорів.

Постановою Правління Національного банку України від 11.09.2017 р. № 89 «Про затвердження нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку» (далі - Постанова) затверджено План рахунків бухгалтерського обліку банків України (далі - План рахунків) та Інструкцію про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 2 Інструкції транзитні рахунки - рахунки, що використовують для обліку платежів на час до перерахування їх за призначенням згідно з нормативно-правовими актами Національного банку України з питань бухгалтерського обліку або договорами.

Згідно з п. 1 Додатку 2 до Інструкції «Вимоги до нумерації рахунків аналітичного обліку» усі номери рахунків аналітичного обліку банки мають формувати за такою схемою:

АААА К ЕЕЕЕЕЕЕЕЕ,

де АААА - номер балансового (позабалансового) рахунку (4 символи);

К - ключовий (контрольний) розряд (1 символ);

ЕЕЕЕЕЕЕЕЕ - інформація щодо аналітичного рахунку (до 9 символів).

Додатком 1 до Інструкції «Призначення та ознаки рахунків бухгалтерського обліку банків України» закріплені такі призначення деяких рахунків:

- Рахунок 2625 (кошти на вимогу фізичних осіб для здійснення операцій з використанням платіжних карток): облік коштів на вимогу фізичних осіб для здійснення операцій з використанням платіжних карток; надані кредити овердрафт;

- Рахунок 2902 (кредиторська заборгованість за прийняті платежі): облік сум платежів, які за дорученням клієнтів мають бути перераховані за призначенням отримувачам платежів;

- Рахунок 2920 (Транзитний рахунок за операціями, здійсненими через банкомат): облік сум за операціями, здійсненими через платіжні пристрої з використанням платіжних карток.

Крім того, на час виникнення спірних правовідносин діяла постанова Правління НБУ від 17.06.2004 р. № 280 «Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України», що відповідала Постанові в частині зазначеної вище інформації.

Однак на відміну від Постанови, дана постанова описувала рахунок 2207 (прострочена заборгованість за кредитами на поточні потреби, що надані фізичним особам) призначенням якого було облік простроченої заборгованості за кредитами на поточні потреби, що надані фізичним особам. За дебетом рахунку проводяться суми простроченої заборгованості за наданими кредитами. За кредитом рахунку проводяться суми погашення заборгованості за наданими кредитами; суми списання безнадійної заборгованості.

Тобто, надані виписки як додатки до відповіді на відзив не є належним доказом, оскільки свідчать про внутрішнє відображення бухгалтерських операцій позивача за рахунками 2207 та 2902, що не відноситься до предмету доказування, у той час як до предмету доказування відноситься факт надання кредиту. Такі виписки не підтверджують як відсутність власних коштів на картковому рахунку (рахунок 2625) відповідача в момент видачі кредиту, так і факт проведення відповідачем відповідних розрахунків за платіжними повідомленнями та платежами, передбаченими Договором обслуговування та Договором.

Також суд вважає, що виписки по особовому рахунку не є первинним документом, а тому не можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості за Договором. Більше того, вони засвідчені з порушенням п. 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, затвердженої наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 р. № 55, зокрема, відсутня дата засвідчення копії та не дотримано вимоги щодо про ставлення відбитку печатки. Інші копії додатків до відповіді на відзив також засвідчені неналежним чином.

Суд також не залишає поза увагою відповідь Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ» «ЕКСПОБАНК» від 20.06.2016 р. №17/38 Волощука І.Г. на адвокатський запит (походження якої позивачем не оскаржувалось),оскільки вона слугує належним, допустимим, достатнім та достовірним доказом відсутності у відповідача станом на 20.06.2016 р. будь-якої заборгованості перед позивачем. Натомість, твердження позивача щодо підробки даної відповіді останнім не підтверджені, а внесення запису до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення не є доказом того, що він дійсно не видавався відповідною особою.

В свою чергу, суд відмовляє відповідачу у задоволенні клопотання про забезпечення витрат на професійну правничу допомогу та клопотання про застосування заходів процесуального примусу.

Таким чином, доведеність наявної суми заборгованості за кредитом, є обов'язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами її наявність та розмір.

Отже, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, щодо стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 7000 грн варто зазначити наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача, Керуючим Партнером, адвокатом адвокатського об'єднання «Адвокатська фірма «ОСОБА_2 та партнери» ОСОБА_2, що діяв на підставі ордеру, як додаток до відзиву на позовну заяву надано належним чином засвідчені копії Договору про надання адвокатських послуг № 60/2017 від 12.06.2017 р., Акту приймання наданих послуг відповідно до Договору про надання адвокатських послуг № 60/2017 від 12.06.2017 р.. Згодом до матеріалів справи долучено належним чином засвідчену копію рахунка №105/2018 від 07.02.2018 р., оригінал квитанції № 19546 від 19.02.2018 р. (призначення платежу: оплата за адвокатські послуги за Договором № 60/2017 від 12.06.2017 р.).

Вивчивши надані відповідачем докази по витратам на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що вони є доведеними та підлягають стягненню в сумі 7000,00 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 207, 526, 610, 638, 1054 ЦК України, ст.ст.76-83, 95, 96, 133, 137, 141, 258, 259, 264, 265, 274-279, п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» (; вул. Дмитрівська, 18/24, м. Київ, 01054) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1), судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до або через суд першої інстанції. Порядок подання апеляційної скарги діє до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Ю. Миколаєць