У Х В А Л А

Справа № 370/2059/17

Провадження 4-с/370/28/17

"23" березня 2018 р. Макарівський районний суд Київської області

у складі: судді Мазки Н.Б.,

із секретарем Захарченко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Макарів Макарівського району Київської області скаргу

ОСОБА_1 до державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

В с т а н о в и в :

Скаржник ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою до державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, посилаючись на те, що 26.09.2017 року скаржником отримано лист від старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 від 01.09.2017 року №43800471/20.1/12 про направлення для виконання та до відома постанову від 01.09.2017 року до якого було додано постанову державного виконавця від 01.09.2017 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 17 841 184, 48 гривень у межах виконавчого провадження №43800471.

При цьому, при ознайомленні 17.10.2017 року з матеріалами виконавчого провадження №43800471, встановлено, що постановою від 01.09.2017року виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі ст. 39 Закону «Про виконавче провадження», а постановою від 21.09.2017року, державний виконавець відкрив нове виконавче провадження з іншим номером - ВП № 54748979 - для примусового стягнення того ж виконавчого збору, який раніше був предметом ВП № 43800471, тобто стягнення виконавчого збору у ВП № 43800471 було виділено в окреме ВП № 54748979.

Скаржник вважає дії державного виконавця незаконними та такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент предявлення виконавчого документа до виконання) оскільки: правові підстави для стягнення виконавчого збору, як санкції за відмову від добровільного виконання рішення, у відповідача відсутні; скаржник є майновим поручителем, тому несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання виключно в межах вартості предмета іпотеки; розмір виконавчого збору підлягає стягненню виключно в сумі, обрахованій у розмірі 10% від фактично стягнутої суми, а не від загальної заборгованості позичальника, і цей збір погашається виключно з суми, отриманої від продажу предмета іпотеки.

Крім того, в постанові про стягнення виконавчого збору зазначено не існуючу підставу для повернення виконавчого листа, зазначено п.1.ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», хоча насправді п.3.ч.1 ст.37 цього ж Закону.

Крім того, державним виконавцем неправомірно виділено постанову про стягнення виконавчого збору з виконавчого провадження №43800471 в окреме виконавче провадження №54748979.

Скаржник просить: визнати незаконною та скасувати постанову Старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - ОСОБА_2 від 01.09.17р. у виконавчому провадженні № 43800471 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 17 841 184, 48 гривень.

Визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 від 21.09.17р. про відкриття виконавчого провадження №54748979 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 17 841 184, 48 гривень.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Державні виконавці, як посадові особи, згідно ст.19 Конституції України, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами.

Згідно ст.6 Закону України «Про державну виконавчу службу» працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Встановлено, що 26.06.2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 43800471 з примусового виконання виконавчого листа №1016/653/12 від 25.03.2014 року.

Як вбачається з цієї постанови, примусовому виконанню підлягало рішення суду про звернення стягнення на заставне майно, передане в іпотеку позивачем, як майновим поручителем за кредитним договором, заборгованість за яким складала 178 411 844,83 грн.

В постанові про відкриття виконавчого провадження визначено спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації кожної земельної ділянки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій».

Одночасно, п. 2 постанови, боржнику надано 7-ми денний строк з моменту внесення (отримання) цієї постанови для добровільного її виконання.

Пунктом 3 цієї ж постанови, боржника попереджено, що в разі невиконання постанови добровільно з нього буде стягнуто виконавчий збір, як санкцію за відмову виконати постанову добровільно.

Так як, рішення суду боржником добровільно не виконано, державний виконавець застосував до боржника санкцію у вигляді стягнення виконавчого збору у розмірі 10% від загальної суми боргу, що становить 17 841 184, 48 гривень.

При цьому, суд звертає увагу, що правові підстави для стягнення виконавчого збору, як санкції за відмову від добровільного виконання рішення, у відповідача відсутні, оскільки добровільний порядок виконання рішення суду, в даному випадку, з врахуванням його резолютивної частини це здійснення боржником звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, що в принципі не передбачено чинним законодавством, та як наслідок, боржнику виконати в добровільному порядку не можливо.

Згідно ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Таким чином, з врахуванням відсутності факту стягнення суми чи її повернення, а також відсутності факту вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, а також вимог статтей 45 та 51 Закону України «Про виконавче провадження», обрахований розмір виконавчого збору у сумі 10% від загальної вартості майна, що становить 17 841 184, 48 гривень є неправомірним.

В подальшому, постановою від 01.09.2017 року (в межах ВП №43800471) виконавчий документ (виконавчий лист №1016/653/12 виданий 25.03.2014 року Макарівським районним судом Київської області) на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто стягувачу (а.с.25-28).

Цією ж постановою, постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 01.09.2017 року №43800471 виділено в окреме провадження.

Постановою від 21.09.2017 року в межах виконавчого провадження №54748979 відкрито виконавче провадження з виконання постанови №43800471 від 01.09.2017 року, яку видав Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (а.с.29-30).

При цьому, відповідно до ч.6 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року), яка передбачала можливість виділення виконавчого збору в окреме виконавче провадження шляхом відкриття нового виконавчого провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, чинний Закон (в редакції, станом на 01.09.2017 та 21.09.2017 року) такої можливості не передбачає.

Згідно ч.3 ст.40 цьго ж Закону, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною девятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, постанова державного виконавця про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження суперечить нормам Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх достовірними, а скаргу такою, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що дії державного виконавця є неправомірними.

Керуючись вимогами ст.ст.6, 28, 40, 74 Закону України «Про виконавче провадження», пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, ст.ст. 261, 447, 448, 451 ЦПК України, суд,

У х в а л и в :

Скаргу задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - ОСОБА_2 від 01.09.2017 року у виконавчому провадженні № 43800471 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 17 841 184, 48 гривень.

Визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 від 21.09.2017 року про відкриття виконавчого провадження №54748979 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 17 841 184, 48 гривень.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст.261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя