Дата документу 05.12.2018 Справа № 333/5986/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/5986/16 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/1005/18 Наумова І.Й.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенко Е.А.

Гончар М.С.

За участю секретаря: Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування, районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування, районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів, посилаючись на те, що з 28.08.2010 року по 24.06.2016 року перебував у шлюбі з відповідачем по справі, від якого мають малолітнього дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначає, що дитина з моменту народження проживає за місцем проживання батька.

Відповідач з 14.06.2016 року постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Вказує, що з 01.09.2013 року дитина відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) комбінованого типу № 262 «Олімпієць» Запорізької міської ради Запорізької області, який знаходиться у Комунарському районі м. Запоріжжя.

Зазначає, що дитина має більшу особисту прихильність до батька ніж до матері, постійно висловлює бажання завжди бути і мешкати з батьком, бабусею і дідусем з боку батька. Він, як батько, виявляє більшу турботу про доньку, ніж матір - ОСОБА_5, має високі особисті якості, має можливість створення належних умов для її виховання.

Проживання і спілкування дитини з батьком є постійним і достатнім, тому дитина сприймає себе і свого батька однією сім'єю, сприймає свою приналежність до родини батька, тому інтересам дитини буде відповідати визначення її місця проживання саме з батьком.

Він має постійну роботу, стабільних дохід, постійне місце проживання та реєстрації у приватному будинку своєї матері за адресою: АДРЕСА_1, за яким характеризується позитивно.

За місцем його проживання постійно проживають його батьки, які не заперечують щодо проживання у будинку дитини, своєї онуки ОСОБА_6, приділяють їй достатньо уваги та турботи, при необхідності здійснюють відповідний догляд за дитиною.

Зазначає, що матір дитини - відповідач по справі, самостійного заробітку не має, не працевлаштована, немає зареєстрованого місця проживання/перебування.

За адресою проживання ОСОБА_5 АДРЕСА_2 нею, як матір'ю, не створені належні житлові та побутові умови для проживання дитини.

Дитина не забезпечена одягом, спального місця не має, ванної кімнати у будинку не має, туалет і душ знаходяться на вулиці у сараї, який перебуває у аварійному стані, що підтверджується комісією районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району та зафіксовано у Акті обстеження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 від 09.09.2016 року.

Крім цього, матір веде аморальний спосіб життя, фотографує себе повністю оголеною та виставляє такі свої фотографії до мережі Інтернет на сайті знайомств «Фото страна», що може зашкодити розвитку дитини - ОСОБА_6.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд визначити місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_5, на його користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви - з 01.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом ОСОБА_4, третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, вказавши, що від шлюбу з позивачем мають дитину, яка проживає з останнім.

Шлюбні відносини між сторонам припинено, рішенням суду від 24.06.2016 року шлюб між ними розірвано.

Після припинення фактичних сімейних відносин, з червня 2016 року вона фактично перестала проживати у батьків свого чоловіка і разом із донькою змінили місце проживання за адресою: АДРЕСА_2, де проживали разом із її матір'ю.

За період з червня 2016 року по січень 2017 року у них з відповідачем була домовленість, якої вони дотримувалися, з приводу порядку проживання дитини.

У зв'язку із необхідністю спілкування дитини з обома батьками, задля її повноцінного розвитку, та у зв'язку із відповідним графіком її роботи, донька періодично проживала і з нею і з батьком. Ніяких конфліктів з цього приводу за весь цей час не виникало.

З невідомих їй причин, відповідач різко змінив свою поведінку відносно спільної дитини, та здійснив дії, направлені на повну ізоляцію її від неї - її матері.

12.02.2017 року відповідач не повернув їй дитину за місцем її з нею проживання з обіцянкою повернути її пізніше.

В подальшому, на її звернення до нього щодо передання їй дитини, відповідач не реагував. Будь-яке спілкування з дитиною взагалі для неї стало неможливим, оскільки відповідач ізолював її за місцем свого проживання.

Її намагання побачити та поспілкуватися з дитиною закінчувалися зверненнями до поліції, оскільки відповідач їй в цьому перешкоджав. Лише після звернення до поліції, відповідач дозволив їй побачити свою дитину, але тільки у його присутності та в будинку його батьків протягом однієї-двох годин.

Зазначає, що нею покращені умови для проживання дитини разом з нею, протягом осені 2016 року нею здійснювались побутові ремонтні роботи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2.

Вона, як мати, відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, має позитивні характеристики, належні матеріально-побутові умови для забезпечення потреб малолітньої дитини.

На підставі викладеного просила суд визначити місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю - ОСОБА_3 та стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення нею повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнути понесені нею судові витрати.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2017 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом даний зустрічний позов та об'єднанні в одне провадження.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування, районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів - задоволено в повному обсязі.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_4 за місцем його реєстрації: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 починаючи з 01 листопада 2016 року аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, до ІНФОРМАЦІЯ_11.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави в розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району м. Запоріжжя як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що при вирішені спору, судом не враховано принципу пріоритетності прав та інтересів дитини та не прийнято до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, та інші обставини, що мають істотне значення. Не вірно надана оцінка показам свідків, висновку психолога, органу опіки та піклування та висновку судово-психіатричної експертизи. Просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким у задоволені первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.08.2010 року.

Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися з 14.06.2016 року, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.06.2016 року шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

За довідкою Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради від 16.08.2016 року № 47, ОСОБА_6 з 01.09.2013 року по 01.09.2017 року відвідувала ДНЗ № 262.

Згідно довідки квартального комітету № 15 Комунарського району м. Запоріжжя від 16.08.2016 року № 41, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1.

За характеристикою за місцем проживання ОСОБА_4, виданою квартальним комітетом № 15 Комунарського району м. Запоріжжя 16.08.2016 року, ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1, з моменту народження по теперішній час разом з батьком і матір'ю. Був одружений з ОСОБА_5, яка проживала за даною адресою з серпня 2010 року по червень 2016 року. Від шлюбу має доньку ОСОБА_6. Після розлучення колишня дружина виїхала проживати до своїх батьків. Дитина проживає за даною адресою з моменту народження по даний час. ОСОБА_4 позитивно характеризується за місцем проживання.

Згідно виписки з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ОСОБА_4 зареєстрований з 06.09.2016 року як фізична особа - підприємець, взятий на облік в податковій інспекції як платник податків.

Відповідно до акту обстеження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 від 05.09.2016 року та долученими до нього фотокартками зазначеного будинку, технічний стан житлової кімнати №1 - аварійний. В житлових кімнатах антисанітарія, не прибрано, меблі та особисті речі мешканців родини гр. ОСОБА_5 брудні. Подвір'я не благоустроєне, захаращене бур'янами, на прилеглій території до житлового будинку має місце наявність купи сміття. Малолітня дитина за даною адресою не має ліжка, іграшок, деякі дитячі речі знаходяться в аварійній житловій кімнаті в загальній шафі. Дитина не забезпечена в повному обсязі одягом, на період роботи комісії малолітня перебувала у батька гр. ОСОБА_4 За висновком комісії: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 не придатний для проживання неповнолітньої дитини, особливо в зимовий період.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 28.02.2017 року спеціалістами відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради за адресою АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_4, санітарно-гігієнічні норми проживання дотримано, дитина забезпечена всім необхідним для виховання і розвитку. Дитині відведена кімната, де є диван-малютка, на якому вона спить. Є шафа для одягу, речі особистого розвитку дитину. В кімнаті разом з дівчинкою знаходиться бабуся.

ОСОБА_3 на обліку в лікарнях та в наркодиспансері не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягалася, що підтверджується відповідними довідками.

За довідкою Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради від 16.03.2017 року № 9, ОСОБА_6 з 01.09.2014 року по 13.02.2017 року відвідувала ДНЗ № 262 «Олімпієць». Мати ОСОБА_7 в цей час приймала активну участь у вихованні та житті садочка, відвідувала батьківські збори.

За довідкою гімназії №8 ЗМР від 04.03.2017 року №111, ОСОБА_6 навчалася на курсах майбутнього першокласника в Запорізькій гімназії №8.

За довідкою лікаря КЗ ЦПМСД №6 від 06.09.2016 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9 обслуговується в поліклініці № 1 і проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки ТОВ «Сільпо-фуд» від 14.04.2017 р., ОСОБА_3 працювала на даному товаристві з 31.03.2017 року на день видачі довідки. На час розгляду справи, з 13.02.2018 року ОСОБА_3 працює продавцем у ФОП ОСОБА_8, що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до висновків працівників поліції за результатами розгляду матеріалів за повідомленням від оператору «102» та за заявою від гр. ОСОБА_3 від 22.03.2017 року і 01.03.2017 року, зі слів останньої, 13.02.2017 року її колишній чоловік забрав дитину з дитячого садка, після чого вона не має можливості бачити дитину. За даним висновком в діях ОСОБА_4, який є батьком дитини, не встановлено ознак кримінального або адміністративного правопорушення. Справа щодо визначення місця проживання дитини знаходиться на розгляді в суді.

Згідно думки спеціаліста кандидата психологічних наук ОСОБА_9 в результаті проведення психологічного дослідження малолітньої ОСОБА_6, яке проходило на кафедрі психології Запорізького національного університету інституту психології 28.09.2016 року, ОСОБА_6 любить однаково своїх батьків, їй тяжко зробити вибір між ними, але вона визнає, що їй краще, коли вона живе у батька. Враховуючи умови проживання батьків і емоційну близькість ОСОБА_6 з батьком, визначення місця проживання дитини з батьком буде сприяти її фізичному і психічному здоров'ю. Умови проживання з матір'ю, будуть шкодити фізичному здоров'ю дитини і її психологічному благополуччю.

Згідно висновку психолога судово-психіатричного експерта №655 від 19.12.2017 року у відношенні ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, рівень психологічного розвитку ОСОБА_6 відповідає середній віковій нормі. Малолітній підекспертній притаманні природні підкорюваність та навіюваність, особливо з боку значущих дорослих (батьків, родичів), а значить оцінка сімейної ситуації дитиною - ОСОБА_6 - залежить від пливу з боку батьків. Вероніка виявляє відчуття нестабільності, невпевненості з боку батьків від яких підсвідомо прагне відгородитися, може тільки формально-афективно сприймати вплив батьків без усвідомлення їх авторитетності. Різниця матеріальних умов проживання матері і батька не є провідними у відчутті психологічного благополуччя та розвитку дитини. ОСОБА_6 не виявляє особливого емоційного прагнення до інших членів сім'ї, в тому числі бабусі ОСОБА_10.

Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя як органу опіки та піклування щодо розв'язання спору про визначення місця проживання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7 від 19.03.2018 року № 05/01-32/0273, комісія дійшла висновку, що за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_10, разом з батьком ОСОБА_4.

У статтях 8, 9 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

У статті 10 ЦПК України визначений виключний перелік законодавчих актів, відповідно до яких суд повинен розглядати справи.

Згідно із частинами першою - п'ятою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Крім того, суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Також суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV"Про міжнародні договори України" (далі - Закон № 1906-IV) міжнародний договір України - укладений у письмовій формі з іноземною державою або іншим суб'єктом міжнародного права, який регулюється міжнародним правом, незалежно від того, міститься договір в одному чи декількох пов'язаних між собою документах, і незалежно від його конкретного найменування (договір, угода, конвенція, пакт, протокол тощо).

У пунктах "а", "b" частини першої статті 2 Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року визначено, що для цілей цієї Конвенції "договір" означає міжнародну угоду, укладену між державами в письмовій формі і регульовану міжнародним правом, незалежно від того, чи викладена така угода в одному документі, двох чи кількох зв'язаних між собою документах, а також незалежно від її конкретного найменування; "ратифікація", "прийняття", "затвердження" і "приєднання" означають, залежно від випадку, міжнародний акт, який має таке найменування і за допомогою якого держава виражає в міжнародному плані свою згоду на обов'язковість для неї договору.

Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв'язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов'язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України.

Декларація прав дитини не ратифікована Україною, не має офіційного перекладу українською мовою.

Таким чином, Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір'ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов'язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ухвалюючи рішення у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв'язки із сім'єю, крім випадків, коли доведено, що сім'я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09).

У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов'язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини.

Підсумовуючи, слід зазначити, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов'язан враховувати суд, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Таким чином, при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

З урахуванням викладеного, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки дитина тривалий час проживає в родині батька, за місцем проживання навчається у гімназії та обслуговується у поліклініці, відвідує відповідні кружки для її розвитку, проти зазначеного не заперечували і сторони, тому зміна образу життя призведе до моральних страждань дитини.

Задовольнивши основний позов ОСОБА_4, суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку про стягнення аліментів на утримання дитини.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що за вказаними вище обставинами було звернення до органів поліції не спростовують висновки суду першої інстанції, оскільки з заявою звернувся адвокат з підстав того, що ОСОБА_4 ізолював спільну дитину та не дозволяє бачитись з нею ОСОБА_3, тобто було порушення питання, щодо участі матері у вихованні дитини, при цьому питання про те, що батько незаконно забрав дитину від неї не зазначалось.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 10 грудня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: Е.А. Онищенко

М.С. Гончар