АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/5974/17 Номер провадження 22-ц/786/732/18Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Октябрського районного суду м.Полтави від 23 січня 2018 року (час постановлення ухвали невідомий) про визнання неподаною та повернення заяви заявнику про перегляд заочного рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 20 жовтня 2017 року у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави від 23 січня 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 20 жовтня 2017 року у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання визнано неподаною та повернуто заявнику.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу судді Октябрського районного суду м.Полтави від 20 жовтня 2017 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарг вказує, що суд першої інстанції під час постановлення ухвали не звернув уваги на те, що скаржник не отримав ухвали про залишення заяви без руху та фізично не міг усунути недоліки.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2017 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, просило стягнути на його користь з урахуванням інфляційних та 3% річних 23 827 грн. 72 коп. (а.с.3).

Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20 жовтня 2017 року позов ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» задоволено повністю (а.с.29-30).

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась до місцевого суду з заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення суду, просила його скасувати та призначити справу до розгляду в загальному порядку (а.с.34-36).

Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави від 30 листопада 2017 року заяву ОСОБА_2 залишено без руху з підстав невідповідності заяви про перегляд заочного рішення ст.229 ЦПК України (чинної на час постановлення ухвали) (а.с.39).

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення заяви про перегляд заочного рішення, суддя суду першої інстанції виходив з того, що недоліки, зазначені в ухвалі від 30 листопада 2017 року про залишення заяви без руху, не усунуті, а тому заяву слід повернути.

Апеляційний суд не може погодитися з таким рішенням з огляду на таке.

Статтею 229 ЦПК України (чинною на день постановлення ухвали про залишення заяви без руху) визначені вимоги щодо форми заяви про перегляд заочного рішення.

Відповідно до цієї статті заява подається в письмовій формі та повинна містити: найменування суду, який ухвалив заочне рішення; ім'я (найменування) відповідача або його представника, які подають заяву, їх місце проживання чи місцезнаходження, номер засобів зв'язку; обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і неповідомлення їх суду, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача; клопотання про перегляд заочного рішення; перелік доданих до заяви матеріалів.

Аналогічна норма міститься в ч.1 та ч.2 ст. 285 ЦПК України (із змінами від 15 грудня 2017 року).

До неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються правила статті 121 цього Кодексу (чинного на день постановлення ухвали про залишення заяви без руху).

За нормою ч.1 ст.121 ЦПК України (чинного на день постановлення ухвали про залишення заяви без руху) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Згідно ч.2 ст. 121 ЦПК України (чинного на день постановлення ухвали про залишення заяви без руху) якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

В редакції ч.8 ст.285 ЦПК України від 15 грудня 2017 року до неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Таким чином, закон встановлює обов'язок зазначати докази поважності причини неявки в судове засідання і неповідомлення їх суду.

З матеріалів справи вбачається, що справа вирішена без участі відповідача ОСОБА_2 в порядку заочного розгляду справи.

В заяві про перегляд заочного рішення відповідачка вказала, що причинною її неявки в судове засідання стало те, що особисто не отримувала судові повістки від суду на 11.08.2017 року та 14.09.2017 року і про судовий розгляд їй було невідомо. Також вказувала, що писала заяву про перенесення судового засідання, призначеного на 20.10.2017 рік, оскільки перебувала за межами Полтавської області.

Окрім того, в ухвалі суду від 23 січня 2018 року зазначено, що конверт, у якому ОСОБА_2 направлена копія ухвали від 30 листопада 2018 року повернувся не врученим у звязку із закінченням строку зберігання (а.с.42). Отже, очевидним є те, що заявниця фізично не могла виконати вимоги суду щодо усунення недоліків. При цьому в ухвалі суду відсутні висновки та посилання на докази того, що ОСОБА_2 недобросовісно користується своїми правами, ухиляється від отримання поштового відправлення.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж строку незалежним і безстороннім судом.

Дане положення кореспондується зі ст. 55 Конституції України в якій закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Як передбачено ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Белле проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, в розумінні Європейського суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу до правосуддя, яке полягає в тому, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Реалізація основоположного принципу здійснення правосуддя як верховенства права безпосередньо залежить від права на доступ до суду, яке має застосовуватися на практиці та бути ефективним. Для того, щоб право на доступ було ефективним, повинна бути реальна можливість оскаржити дію, що порушує право.

Отже, постановляючи ухвалу про повернення заяви ОСОБА_2, суддя суду першої інстанції за вказаних обставин необґрунтовано позбавив заявницю права доступу до правосуддя для розгляду її заяви по суті.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст..367, п.4 ч.1 ст. 379, та п.6 ч.1 ст. 374, ст..382, ст.384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу судді Октябрського районного суду м.Полтави від 23 січня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 04 квітня 2018 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

ОСОБА_3

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов