ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2088/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про розгляд письмового клопотання про відвід судді

"06" липня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря КОСТЮЧЕНКО К.О.

сторін:

представника позивача ОСОБА_2

відповідача-1 КРИВОНОС О.М.

представника третьої особи КУЗЬМЕНКО Ю.С.

третьої особи БУШНОГО О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві письмове клопотання представника позивача ОСОБА_2 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Луганській області, Служби безпеки України, треті особи: старший слідчий слідчого відділу Управління безпеки України в Луганській області Бушний Олексій Олексійович ГУ СБУ в Донецькій та Луганській області, Державна Казначейська служба України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди про відвід головуючого судді Леонтюк Л.К., суд

в с т а н о в и в :

В провадженні судді Дарницького районного суду міста Києва Леонтюк Л. К. з 18 серпня 2017 року перебуває вищезазначена цивільна справа.

В у судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_2 надав письмове клопотання про відвід головуючому судді Леонтюк Л. К., вказана заява вмотивована тим, що відповідно до п. п. 3 та 5 п. 1 ст. 36 ЦПК України у представника позивача є підстави вважати про здійснення впливу на суд з боку Служби безпеки України, яка є відповідачем у цій справі та інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об"єктивності судді, пославшись на порушені розумні строки розгляду справи, відповідно .до п. З ст. 189 ЦПК України та ст. 210 ЦПК України , порушені права свідка, який був допитаний у судовому засіданні 29 травня 2018 року, розгляд справи призначено у неробочий час суду та на публічну інформацію, розміщеної на сайті судової влади України, щодо знаходження у провадженні Деснянського районного суду міста Києва кримінальної справи по обвинуваченню чоловіка судді. Досудове розслідування у цій справі проводила Генеральна прокуратура України, а оперативне супроводження цієї справи здійснювала Служба безпеки України, яка є відповідачем у цій справі, що в розумінні ст. 36 ЦПК України є обставиною, яка викликає сумнів в неупередженості або об"єктивності судді Леонтюк Л. К., при цьому в додатках до заяви надав роздруківки журналу судового засідання від 29 травня 2018 року та інформацію щодо стадій розгляду судових справ на сайті Судової влади України.

Суд, заслухавши думку учасників цивільного провадження приходить до наступного, відповідно до п. п. 3 та 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу ( самовідводу ), якщо вона прямо чи побічно заінтересована у результаті розгляду справи та є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об"єктивності судді.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Підстави для відводу судді передбачені ст.36 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 39 ЦПК України, відвід має бути вмотивованим.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 252, , п. 11 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, суд може зупинити провадження у справі у випадку надходження заяви про відвід до її вирішення.

Статтею 2 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги, чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому. Крім того, згідно принципу, який є стабільним, суд має бути неупередженим і безстороннім.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, " правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться " ( рішення у справі " Де Куббер проти Бельгії " ( " De. Belgium " ), від 26 жовтня 1984 року, п. 26 ).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві ( рішення у справі " Ветштайн проти Швейцарії " та рішення у справі " Кастілло Альгар проти Іспанії ", від 28 жовтня 1998 року, п. 45 ).

У справі " П'єрсак проти Бельгії " Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами провів розмежування між суб'єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об'єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь - які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб'єктивний та об'єктивний аспект.

Щодо суб'єктивної складової даного поняття, то у справі " Хаушильд проти Данії " зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, але якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об'єктивному розгляді справи.

Окрім цього, у відповідності до ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини ", частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного ( без невиправданих зволікань ) судового захисту.

Проте, суд не вбачає підстав, які б свідчили про наявність обставин, що викликають сумнів в неупередженості та об'єктивності судді Леонтюк Л. К. , так як доводи заявника, викладені у заяві про відвід судді, стосуються його припущень про затягування розгляду справи та порушення строків її розгляду. Заявником не взято до уваги, що вказана категорія справ, у зв'язку із ціною позову, не відноситься до категорії малозначимих.

18 серпня 2017 року керівником апарату Дарницького районного суду міста Києва Медведєвим О. М. здійснено автоматизований розподіл судової справи № 753 / 15266 / 17 провадження № 2 / 753 / 6466 / 17, відповідно до якого Головуючим суддею визначено Леонтюк Любов Кирилівну.

19 серпня 2018 року справа передана в провадження судді Леонтюк Л. К.

Того ж дня призначена в судове засідання на 13 листопада 2017 року о 12 годині 00 хвилин, про що учасникам цивільної справи було направлено судові повістки.

06 вересня 2017 року за вх. № 42929 до загальної канцелярії суду від представника позивача ОСОБА_1, що діє на підставі довіреності від 18 серпня 2017 року, адвоката ОСОБА_2 надійшла заява про залишення позову без розгляду.

В судовому засіданні 13 листопада 2017 року судом на обговорення осіб, що беруть участь у справі було поставлено питання стосовно того чи підтримує позивач свою заяву про залишення позову без розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні, з урахуванням уточнень пояснив, що свою заяву від 13 листопада 2017 року про залишення позову без розгляду він не підтримує та просить вказане клопотання залишити без розгляду, відповідно постановлено судом процесуальне рішення та продовжено судовий розгляд справи.

Крім того в судовому засіданні 13 листопада 2017 року представником ОСОБА_1 - адвокатом ОСОБА_2 подано заяву про зміну підстав позову в порядку ст. 31 ЦПК України ( який діяв на той час ), та подано нову редакцію позовної заяви ( а. с. 206, 207, 208, 209, 210 том ІІ ).

У зв"язку зі зміною підстав позовних вимог головуючим у справі було поставлено на обговорення питання про можливість продовження розгляду справи, представник позивача Козюк Н.О. - адвокат ОСОБА_2 та представники відповідачів Обаполенко С. С., Кривонос О. М. вважали за не можливе продовжувати розгляд справи.

У зв"язку зі зміною заявлених позовних вимог у справі було оголошено перерву до 10 січня 2018 року на 15 годин 30 хвилин.

Слід зазначити, що 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України « Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України », згідно Перехідних положень цього Кодексу, справи провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

27 грудня 2018 року за вх. № 63206 представником СБУ Кривонос О. було подано відзив на позовну заяву.

10 січня 2018 року секретарем судового засідання Яблонською І. К. було складено довідку про те, що у зв"язку зі збоєм в електромережі журнал судового засідання та звуко запис судового засідання не були збережені в автоматизованій системі звукозапису та протоколювання судових засідань " Камертон " ( а. с. 242 ІІ том справи ).

У справі на стадії підготовчого судового засідання, було продовжено перерву до 31 січня 2018 року - 15 години 00 хвилин.

В судовому засіданні 31 січня 2018 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 в черговий раз подав заяву про уточнення позовних вимог. ( а. с. 249 ІІ том справи ).

В свою чергу представник Служби безпеки України - Кривонос О. подала заяву про залучення до участі у справі третьої особи на стороні відповідача ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях.

Жодних заперечень від сторін не надійшло, тому ухвалою суду від 31 січня 2018 року до участі у справі на стороні відповідача, було залучено ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях.

Крім цього, в судовому засіданні 31 січня 2018 року, було з"ясовано остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з'ясовано заперечення проти позовних вимог; визначено обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішено питання відводів, які в підготовчому судовому засіданні не заявлялися, визначено порядок розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. 31 січня 2018 року було закрито підготовче судове засідання, та призначено до розгляду справи по суті заявлених позовних вимог на 09 лютого 2018 року об 12 годині 00 хвилин.

09 лютого 2018 року в судове засідання не з"явилися залучені до участі у справі треті особи, у зв"язку з чим за клопотанням сторін розгляд справи був відкладений на 16 березня 2018 року об 10 годину 00 хвилин.

16 березня 2018 року секретарем судового засідання Яблонською І. К. було складено довідку про те, що у зв"язку зі збоєм в електромережі журнал судового засідання та звуко запис судового засідання не були збережені в автоматизованій системі звукозапису та протоколювання судових засідань " Камертон ", розгляд справи був відкладений на 26 березня 2018 року об 12 годині 30 хвилин.

26 березня 2018 року представником третьої особи Кузьменко Ю.С. було заявлено клопотання про виклик свідка.

Дане клопотання було поставлено судом на обговорення. Представник позивача Козюк Н.О. - адвокат ОСОБА_2 заперечував, представник відповідача Кривонос О.М. не заперечував.

Суд ухвалив про відмову в прийнятті даної заяви, оскільки не дотримано вимог встановлені в ЦПК України, у справі було оголошено перерву на 29 травня 2018 року об 15 годині 00 хвилин.

В судовому засіданні 29 травня 2018 року, після усунення недоліків у вищезазначеному клопотанні, було допитано свідка Громова Дмитра Олександровича, явку якого забезпечив сам представник позивача адвокат ОСОБА_2, оскільки в матеріалах цивільної справи знаходиться протокол обшуку і є нечитабельним а відповідно до ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи та не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

Таким чином для встановлення обставин справи , та для з"ясування обставин чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити, свідка було зобов"язано за його згодою надати протокол обшуку у судове засідання на 06 липня 2018 року.

Що стосується розгляду справи призначено у неробочий час суду. Чергове судове засідання у справі суддею Леонтюк Л. К. було призначено у неробочий час - 06 липня 2018 року ( п'ятниця ) на 16 годину 30 хвилин, що порушує встановлений порядок роботи суду.

Слід зазначити наступне, вказана дата та час була погоджена з учасниками цивільного провадження, жодних заперечень 29 травня 2018 року , чи письмових заяв до 06 липня 2018 року до суду не надійшло. З урахуванням обставин, складності, індивідуальності справи, а також поведінки учасників процесу, в даному випадку, враховуючи практику Європейського суду, суддею Леонтюк Л. К. , навпаки, вчинені всі дії задля забезпечення прав учасників справи та їх доступу до правосуддя

Крім цього посилання заявника адвоката ОСОБА_2 на те, що головуючий суддя знаходиться під впливом відповідача - Служби Безпеки України посилаючись на публічну інформацію, розміщеної на сайті судової влади України, щодо знаходження у провадженні Деснянського районного суду міста Києва кримінальної справи по обвинуваченню чоловіка судді. Досудове розслідування у цій справі проводила Генеральна прокуратура України, а оперативне супроводження цієї справи здійснювала Служба безпеки України, яка є відповідачем у цій справі, є недостовірною.

Щодо даного слід зазначити наступне крім того, Європейським судом з прав людини в Рішенні у справі « Ліндер проти Швеції » ( Leander v. Sweden ) від 26 березня 1987 року було наголошено, що зберігання даних, які стосуються « приватного життя » особи, належить до сфери застосування пункту 1 статті 8 ( Рішення ). З цього приводу Суд зазначає, що поняття « приватне життя » не може тлумачитися в обмежувальному значенні. Зокрема, повага до приватного життя передбачає право на встановлення і розвиток стосунків з іншими людьми; крім того, немає принципових підстав вважати, що поняття « приватне життя » не може охоплювати діяльність професійного чи ділового характеру ( Рішення у справі « Німец проти Німеччини » (Niemietz v. Germany ) від 16 грудня 1992 року.

Основні принципи незалежності судових органів, схвалені резолюціями 40 / 32 та 40 / 146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 13 жовтня 1994 року № ( 94 ) 12 та від 17 листопада 2010 року № CM / Rec ( 2010 ), вимагають від держав - учасниць вжиття всіх належних заходів для забезпечення поваги, захисту і сприяння незалежності та неупередженості суддів.

Судді повинні приймати свої рішення цілком незалежно і мати змогу діяти без обмежень, без неправомірного впливу, підбурення, тиску, погроз, неправомочного прямого чи непрямого втручання, незалежно, з чийого боку та з яких мотивів воно б не здійснювалось, мають бути цілком вільними у винесенні неупередженого рішення у справі, яку вони розглядають, покладатись на своє внутрішнє переконання, власне тлумачення фактів та чинне законодавство.

У перелічених міжнародних документах констатується, що незалежність не є прерогативою чи привілеєм, наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя.

Незалежність суддів є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, що забезпечується, крім іншого, забороною будь - якого впливу на суддів, захистом їх професійних інтересів. Заборона впливу на суддів у будь - який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді ( Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 19 - рп / 2004 ).

Законом України " Про судоустрій і статус суддів " визначено умови виконання професійних обов"язків суддів та правові засоби за допомогою яких забезпечуєтсья реалізація конституційних гарантій самостійності суддів та незалежності суддів.

Зокрема статтею 6 Закону України встановлено заборону втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь - який спосіб, неповагу до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб, з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, закликів до невиконання судових рішень.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності ( ст. 3, 28 ).

Право на повагу людської гідності - це право, що захищає гідність будь - якої особи, забезпечує належне ставлення до неї з боку органів державної влади, інших осіб. Це є одним із видів прав людини, належить до основоположних прав, адже воно є необхідним для нормального існування та розвитку людини, є загальним та є особистим ( або громадянським ) правом.

Статтею 1 Загальної декларації прав людини закріплено: всі люди народжуються вільними і рівними у своїй гідності та правах. Вони наділені розумом і совістю і повинні діяти у відношенні один до одного в дусі братерства.

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Відповідно до ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь - якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

За приписами ст. 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та ( або ) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Статтею 40 ЦПК України, визначено порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді має бути розглянуто не пізніше двох днів із дня надходження заяви про відвід судді, а у випадку розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід судді.

Частиною 8 ст. 40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень частини другої ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відвід ( самовідвід ) повинен бути вмотивованим і заявленим до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами. Заявляти відвід ( самовідвід ) після цього дозволяється лише у випадках, коли про підставу відводу ( самовідводу ) стало відомо після початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами.

Стаття 36 ЦПК України визначає підстави для відводу ( самовідводу ) судді, а саме: він є членом сім'ї або близьким родичем ( чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб ) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Суддя підлягає відводу ( самовідводу ) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, а саме: суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі. Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь - якого ухваленого в ній судового рішення. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції. Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції. Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з виключними обставинами у цій справі.

Стаття 36 ЦПК України містить в собі вичерпний перелік підстав для відводу ( самовідводу ) судді.

Разом з тим, стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини гарантує кожному право на справедливий суд. Відповідно до п. 1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року по справі « Білуха проти України » зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного ( рішення Європейського суду з прав людини у справі « Ветштайн проти Швейцарії », пункт 43 ).

У відповідності з практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод повинна визначатись суб'єктивними та об'єктивними критеріями.

Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Перевіривши наведені відповідачем підстави для відводу головуючого судді у справі, суд приходить до висновку, що сторона у справі фактично не погоджується із прийнятими процесуальними рішеннями інших суддів та строком їх прийняття, що не є підставою для відводу судді та не може оціночно визначатись стороною як сумніви у її об'єктивності, неупередженості та незаінтересованості при розгляді цивільної справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд.

Відповідно до п. 1 зазначеної вище статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Також пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до статті 9 Конституції України, ст. ст.2,8 ЦПК України,статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"- закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом. При цьому, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких у сторін не виникало б будь - яких сумнівів у безсторонності судді та всього складу суду при розгляді даної заяви.

Наявність безсторонності визначається за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв.

За суб'єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь - яких сумнівів у його безсторонності.

Згідно ст. 6 Закону України « Про судоустрій і статус суддів » правосуддя в Україні здійснюється на підставі Конституції і Законів України незалежним і безстороннім судом.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини » від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі Конвенція ) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь - якій державі, групі чи особі право займатися будь - якою діяльністю або вчиняти будь - яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов"язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі « Калашников проти Росії » Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У справі « Преда і Дардарі проти Італії » суд вказав, що метою норми ст. 17 Конвенції є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь - яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

При цьому втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється законом. У разі ж незгоди з винесеним по справі рішенням чи ухвалою, сторона по справі не позбавлена можливості оскаржити постановлене по справі рішення чи ухвалу у порядку і строки, визначені чинним процесуальним законом.

Відповідно Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантується Конституцією і законами України, а суддя при здійсненні правосуддя незалежний і підкоряється лише закону. Тому вплив на нього у будь - який спосіб забороняється, а втручання в його діяльність тягне за собою відповідальність за ст. 376 Кримінального кодексу України, оскільки порушує порядок здійсненні правосуддя відповідно до конституційного принципу незалежності судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 Кримінального кодексу України втручання в будь-якій формі в діяльність судді з метою перешкодити виконанню ним службових обов'язків або добитися винесення неправосудного рішення - карається штрафом до п'ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців.

Враховуючи вищевикладене, а також практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше, суд вважає, що представником позивача Даниловим Ю.В. не зазначені та не доведені будь - які обставини, які викликають сумнів в об"єктивності, однобічності та неупередженості судді Леонтюк Л.К. при вирішенні даної цивільної справи.

Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу судді Леонтюк Л.К.., у зв"язку з чим заява про відвід судді підлягає вирішенню іншим суддею, визначеним в порядку ст. 33 ЦПК України, а провадження у справі зупиненню до вирішення питання про відвід судді.

Керуючись ст. ст.36 ,40, 252, 253, 259 - 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Луганській області, Служби безпеки України, треті особи: старший слідчий слідчого відділу Управління безпеки України в Луганській області Бушний Олексій Олексійович ГУ СБУ в Донецькій та Луганській області, Державна Казначейська служба України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди , зупинити до вирішення питання про відвід судді ЛЕОНТЮК Л.К. за заявою представника позивача адвоката ОСОБА_2 - іншим суддею.

Заяву представника позивача адвоката ОСОБА_2 про відвід судді ЛЕОНТЮК Л. К. передати до канцелярії суду для визначення іншого судді в порядку ст. 33 ч.1 ЦПК України.

Можливість отримати інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки Дарницького районного суду м. Києва: https://court.gov.ua/sud2602/.

Ухвала суду в частині зупинення провадження може бути оскаржена до апеляційного суду міста Києва протягом п"ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 11 липня 2018 року.

СУДДЯ ЛЕОНТЮК Л.К.