АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/591/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Позарецька С.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року

м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Бондаренка С.І., Гончар Н.І., Ювшина В.І.

з участю секретаря: Попова М.В.

учасники справи:

адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_5 на ухвалу Придніпровського районного суду Черкаської області від 09 лютого 2018 року у справі за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вельган О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_6,

ухвала постановлена під головуванням судді Позарецька С.М.

повний текст ухвали складено 13 лютого 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вельган О.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_6 у зв'язку з невиконанням покладених на неї судовим рішенням зобов'язань.

Свої вимоги мотивуючи тим, що ОСОБА_6 ухиляється від виконання своїх зобов'язань, оскільки на примусовому виконанні перебувають виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 заборгованості.

Ухвалою Придніпровського районного суду Черкаської області від 09 лютого 2018 року подання державного виконавця задоволено.

Обмежено ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання нею зобов'язань за виконавчими документами.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду представник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, мотивуючи тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права і просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду Черкаської області від 09 лютого 2018 року скасувати ухвалу і відмовити у задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вельган О.В.

Апелянт зазначає, що державним виконавцем до суду не було подано жодного доказу, який би підтвердив ту обставину, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань.

Також апелянт зазначає, що в рахунок часткового погашення заборгованості, було реалізовано на прилюдних торгах квартиру, яка належала ОСОБА_6

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційний суд Черкаської області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Черкаського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд першої інстанції задовольняючи подання державного виконавця прийшов до висновку, що ОСОБА_6 ухиляється від сплати боргу , згідно рішення суду, а тому її необхідно тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено неоспорені обставини, що на виконанні в управлінні ДВС відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебувають виконавчі листи від 18.04.2011 року про стягнення з ОСОБА_9 на користь ПАТ «Фідобанк» 1076041,3 гривни та від 16.04.2009 року про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 784624,34 гривни. ОСОБА_6 не здійснює будь-яких дій по добровільному виконанню рішень судів та погашенню боргу за виконавчими документами, виклики та вимоги державного виконавця ігнорує. За місцем своєї реєстрації ОСОБА_6 не проживає, місце проживання державному виконавцю не повідомляє. Своїми діями ОСОБА_6 засвідчує ухилення від стягнення боргу за виконавчими документами.

09 листопада 2016 року виконавцем було винесено постанову про розшук майна боржника, оскільки остання мала транспортні засоби.

05 липня 2017 року державним виконавцем було здійснено вихід по місцю проживанню боржника та було складено акт про те, що боржник в квартирі не проживає, а зі слів сосудів було з'ясовано, що в квартирі ОСОБА_6 проживають квартиранти.

12 грудня 2017 року на прилюдних торгах в рахунок часткового погашення заборгованості було продано квартиру за 850080 грн., яка належала ОСОБА_6 на праві приватної власності.

Враховуючи, що боржник ОСОБА_6 не з'являється до державного виконавця, не повідомляє державному виконавцю свого місця проживання, не вживає ніяких дій по погашенню боргових зобов'язань, державний виконавець звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Отже, законодавством передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

А тому колегія суддів вважає, що оскільки ще в 2011 року з ОСОБА_6 було стягнуто на користь банку заборгованість і станом на 2018 рік, тобто майже 7 років рішення суду в повній мірі не виконано в добровільному порядку. Також з 2009 року не виконано рішення суду про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 784624,34 гривни. Вище зазначені обставини, дають всі підстави вважати, що боржник свідомо не виконує рішення суду.

Маючи відповідні кошти боржник ОСОБА_6 протягом 2015-2017 років дев'ять разів виїзджала за межі України, в тому числі і на відпочинок.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов правильного висновку про те, що боржник ОСОБА_6 умисно ухиляється від виконання боргових зобов'язань за виконавчими листами, маючи на це можливості, та обгрунтовано задоволив подання державного виконавця та тимчасового обмежив ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України у зв'язку з невиконанням зобов'язань по виплаті боргу.

Державним виконавцем надано суду належні та допустимі докази в підтвердження своїх вимог та доведено ті обставини, на які він посилається в своєму поданні.

Посилання апелянта в своїй апеляційній скарзі на те, що боржник не ухиляється від виконання судового рішення, є безпідставним та не спростовує висновку суду першої інстанції, оскільки ґрунтується лише на припущеннях. В матеріалах справи містяться відомості, що боржник має рухоме майно та інші фінансові можливості для погашення заборгованості за виконавчими листами, про те жодних дій не вчиняє на виконання своїх зобов'язань.

Надані адвокатом ОСОБА_5 дані про те, що станом на 10.03.2018 року ОСОБА_6 повністю сплатила борг стягувачу ОСОБА_8 та останній звернувся з заявою до ДВС про закриття виконавчого провадження не може свідчити про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_6, так як тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України ОСОБА_6 встановлено ухвалою суду 08 лютого 2018 року, а борг ОСОБА_8 ОСОБА_6 повернула 10.03.2018 року, через місяць після встановлення судом обмеження. Тому дана обставина на час постановлення ухвали про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_6 не була в природі і не могла бути врахована судом.

Встановлення судом тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_6 свідчить ефективність застосування такого заходу від ухилення від виконання судових рішень та пришвидшення боржника виконати свої зобов'язання за виконавчими документами.

Доводи апелянта про фальшивість актів державного виконавця про відсутність боржника по місцю проживання та про розшук майна боржника зроблені на припущеннях.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_5 на ухвалу Придніпровського районного суду Черкаської області від 09 лютого 2018 року відхилити, а ухвалу Придніпровського районного суду Черкаської області від 09 лютого 2018 року у справі за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вельган О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_6 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

С.І. Бондаренко

Н.І. Гончар

В.І. Ювшин

Повний текст постанови складено 04 квітня 2018 року.