Справа № 162/1073/17 Головуючий у 1 інстанції: Гладіч Н.І.
Провадження № 22-ц/773/341/18 Категорія: 39 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Грушицького А.І., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я.О.

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_3

представника особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Ковельської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 15 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року позивач звернувся в суд з зазначеним позовом покликаючись на такі обставини.

02 березня 1988 року помер його батько ОСОБА_6.

Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку № 63 по вулиці Старе Грабово в селі Угриничі Любешівського району Волинської області.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок.

Довідкою Седлищенської сільської ради від 25 жовтня 2017 року, виданою на підставі запису у погосподарській книзі № 9 за 1986-1990 роки підтверджується, що цей будинок значиться за померлим ОСОБА_6.

Просив суд визнати право власності на будинок № 63 по вулиці Старе Грабово в селі Угриничі Любешівського району Волинської області з надвірними будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом.

Рішенням Любешівського районного суду від 15 січня 2018 року позов задоволено.

Постановлено визнати за ОСОБА_5 право власності на будинок № 63 по вулиці Старе Грабово в селі Угриничі Любешівського району Волинської області з надвірними будівлями та спорудами.

Особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на це рішення, покликаючись на те, що з 1988 року власником спірного будинку став ОСОБА_7, який помер 28 травня 2011 року. За життя він заповів їй усе належне йому майно, а значить, і спірний будинок № 63 по вулиці Старе Грабово в селі Угриничі Любешівського району Волинської області, у якому вони спільно проживали на день смерті. Прийнявши спадщину після його смерті, вона має право на цей будинок.

Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду до скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що позивач прийняв спадщину за заповітом, складеним його батьком ОСОБА_6, а тому є правові підстави визнати право власності на спадковий будинок, що належав його батькові.

Проте такі висновки зроблені судом без додержання норм процесуального та матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 7 грудня 1982 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким належний йому житловий будинок з надвірними спорудами заповів ОСОБА_5.

Саме з покликанням на цей заповіт позивач просив визнати його право власності на спадковий будинок.

Разом з тим, Любешівською селищною радою Любешівського району Волинської області на адресу апеляційного суду надіслано заяви ОСОБА_6 від 10 травня 1983 року, подані Виконкому Седлищненської сільської ради народних депутатів, в яких він просить анулювати, визнати недійсним складений заповіт на імя сина ОСОБА_5, зазначає, що у нього є троє дітей, яким майно повинно належати в рівних частках.

Відповідно до частини 2 статті 544 ЦК УРСР 1963 року в редакції указу Президії Верховної Ради Української РСР від 25.04.75 р. N 3764-VIII, заповідач може скасувати або змінити заповіт, подавши про це заяву нотаріусу, завідуючому державним нотаріальним архівом, а в населених пунктах, де немає нотаріусів, - посадовій особі виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, яка вчиняє нотаріальні дії.

Виходячи з положень цієї статті та із змісту поданих спадкодавцем заяв, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 скасував заповіт, складений на ім'я ОСОБА_5 Однак ця обставина залишилась поза увагою суду при вирішенні позову про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, а відмітка Седлищенської сільської ради на заповіті про те, що заповіт не змінено і не скасовано суперечить закону і фактичним обставинам справи ( а.с. 11, 77, 78 ).

25 жовтня 2017 року Седлищненською сільською радою видано довідку на підставі запису в погосподарській книзі № 9 за 1986-1990 роки про те, що житловий будинок значиться за ОСОБА_6.

З дослідженої в судовому засіданні погосподарської книги № 9 за 1986-1990 роки вбачається, що по особовому рахунку № 413 прізвище власника ОСОБА_8 закреслено та внесено прізвище ОСОБА_7 без відмітки про дату виправлення запису. З наведеного слідує висновок, що відомості, зазначені в довідці сільської ради не узгоджуються з відомостями погосподарської книги ( а.с. 73-76).

Довідкою Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області від 05 лютого 2018 року стверджується, що в період 1986-1990 років ОСОБА_7 рахувався по двох особових рахунках - № 407, де головою був ОСОБА_9 та № 413, де головою був ОСОБА_6. Дата вибуття з одного господарства в інше не зазначена (а.с.72).

Крім цього в погосподарській книзі міститься відмітка, що господарство ОСОБА_6 відносилось до суспільної групи колгоспників. З 01 червня 1988 року відмічено «главою сімї» - ОСОБА_7, який працював помічником бригадира в колгоспі «Комуніст». Крім цього, відмічено, що ОСОБА_7 є внуком ОСОБА_6.

З дослідженої в судовому засіданні будинкової книги на спірне будинковолодіння вбачається, що ОСОБА_7 був зареєстрований в будинку площею 48 кв. м. (саме така площа зазначена в будинковій книзі по особовому рахунку № 413), тобто, у будинку № 63 по вулиці Старе Грабово в селі Угриничі Любешівського району Волинської області. Крім інших осіб, у цьому будинку на день смерті ОСОБА_7 зареєстрована ОСОБА_3 (а.с.75-76).

Встановлено, що ОСОБА_7 разом з сімєю, до складу якої входила і ОСОБА_3, проживав до дня смерті у цьому будинку - № 63 по вулиці Старе Грабово в селі Угриничі Любешівського району Волинської області.саме у цьому будинку проживала і проживає особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_3, про спадкування цього будинку вона зверталась з відповідною заявою до Любешівсьткої районної нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Отже між позивачем ОСОБА_5 та ОСОБА_3 існує спір щодо права власності на будинок № 63 по вулиці Старе Грабово в селі Угриничі Любешівського району Волинської області.

Згідно з приписами ст. 3 ЦПК України (у редакції, чинній на дату подання позовної заяви), кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення містить стаття 4 ЦПК України (у чинній редакції).

Відповідно до вимог статтей 263, 264, 265 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. В мотивувальній частині рішення має бути зазначено, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_5, при наявності спору щодо права власності на спірний будинок з ОСОБА_3, звернувся із даним позовом до відповідача (шляхом подачі заяви про заміну відповідача) до Ковельської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області.

Відповідно до статті 19-1 Податкового Кодексу України, до функцій контролюючого органу належить лише організація роботи з виявлення, обліку, зберігання, оцінки та розпорядження безхазяйним майном та іншим майном, що переходить у власність держави, а також з обліку, попередньої оцінки, зберігання майна, вилученого та конфіскованого за порушення митного і податкового законодавства (п.1.23). Спірний будинок не визнано безхазяйним майном, він не перейшов у власність держави, відтак Ковельська обєднана державна податкова інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області не може бути відповідачем у даній справі.

Задовольняючи позов, суд не навів жодного обґрунтування, яким чином цей відповідач порушує, не визнає або оспорює права, свободи чи інтереси позивача ОСОБА_5, за захистом яких він звернувся до суду.

Не довів цієї обставини позивач і в суді апеляційної інстанції, як і не спростував доводів апеляційної скарги про наявність інших співвласників спірного будинковолодіння.

Отже суд розглянув позовні вимоги, предявлені до неналежного відповідача, у той час як відповідачами у такій справі мають бути усі спадкоємці, що прийняли спадщину, територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування, інші особи, з якими виник спір щодо майна.

У випадку пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 51 ЦПК ).

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлялось клопотання, унаслідок якого суд залучив до участі у справі неналежного відповідача. Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що при наявності спору щодо права власності на спірний будинок інших осіб ОСОБА_7, а після його смерті ОСОБА_3 , за відсутності відомостей, що інші спадкоємці не прийняли спадщину, наявності заяви про скасування заповіту, Ковельська обєднана державна податкова інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області не відноситься до осіб, які можуть бути відповідачем у цій справі. У звязку з неналежним субєктним складом даного спору відсутні підстави для задоволення позову.

У суді апеляційної інстанції позивачем не спростовано викладених в апеляційній скарзі доводів про приналежність будинковолодіння до майна колгоспного двору, а апеляційної суд позбавлений можливості встановити ці обставини, оскільки суд першої інстанції не дослідив цього питання унаслідок розгляду вимог, заявлених до неналежного відповідача.

Разом з тим слід зазначити про безпідставне посилання особи, яка подала апеляційну скаргу, на положення Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, оскільки цим нормативно-правовим актом були врегульовані правовідносини щодо будинковолодінь у містах та селищах міського типу, у той час як спірний будинок знаходиться у селі.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, що привело до неправильного вирішення спору, то згідно з положеннями статті 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про відмову у позові.

Керуючись статтями 367-368, 376, 381,382, 383, 384, 389-390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 15 січня 2018 року в даній справі скасувати та ухвали нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 до Ковельської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: