Дата документу 07.12.2018 Справа № 334/6069/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/6069/16 Головуючий у 1 інстанції Баруліна Т.Є.
Провадження № 22-ц/807/477/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2017 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1. Концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води).

Концерн «Міські теплові мережі» у період з грудня 2014 року по листопад 2015 року надав послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у вказане житлове приміщення на загальну суму 6424,19 гривень.

Відповідачі, скориставшись послугами Концерну, не здійснили жодної оплати за надані позивачем послуги.

Концерн «Міські теплові мережі» звертався до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового заказу про стягнення заборгованості за використані боржниками послуги, яка була задоволена 22.02.2016 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.03.2016 року по справі № 334/1030/16-ц судовий наказ за заявою Концерну «Міські теплові мережі» до відповідачів скасовано.

Станом на 01.12.2015 року сума боргу відповідачів перед Концерном Міські теплові мережі складає 6424,19 гривень. На адресу відповідачів направлялися претензії стосовно наявної у них заборгованості за надані послуги, але відповідачами борг на цей час не сплачено.

На підставі зазначеного просив стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за надані послуги в сумі 6424,19 гривень та судовий збір у сумі 1378,00 гривень.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (підігрів питної води) у сумі 6 424,19 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та залишити позов без розгляду, вирішити питання про судові витрати.

Концерн «МТМ» скориставшись своїм правом на відзив вказав, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим тому просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов Концерну «МТМ» суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради №25 від 29.01.09 "Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг" у м. Запоріжжя, з 01.01.2009 виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн "Міські теплові мережі" в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну "МТМ".

Позивач у період з грудня 2014 року по листопад 2015 року надав відповідачам послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване у АДРЕСА_1 на загальну суму 6424,19 гривень.

Відповідачі, скориставшись послугами Концерну, не здійснили жодної оплати за надані позивачем послуги.

12.03.2016 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 334/1030/16-ц, провадження 2-с/334/21/16 судовий наказ №334/1030/16-ц виданий 22.02.2016 року за заявою Концерну "МТМ" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 скасовано.

Відповідно до пункту 2.1. Статуту Концерну „Міські теплові мережі", затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови № 1589 р. від 26.07.2002 року, зазначено, що основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо - технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги": житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

З матеріалів справи вбачається що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг, які надає позивач (а.с. 13-14).

Згідно з пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (із змінами), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Статтею 67 Житлового кодексу України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до статті 162 Житлового кодексу України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Доводи апеляційної скарги про те, що між концерном "Міські теплові мережі" та мешканцями АДРЕСА_1 як споживачами відсутній договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний, зокрема: 1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; 5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відсутність письмово оформленого договору між сторонами не свідчить про неотримання відповідачами відповідних послуг.

Судом попередньої інстанції, окрім іншого, було встановлено, що концерн "Міські теплові мережі" надає послуги з теплопостачання, а відповідачі користуються вказаними послугами з теплопостачання, чим підтвердили свою згоду на отримання вказаних послуг, що призвело до виникнення між ними та позивачем договірних відносин, які регулюються цивільним законодавством, що підтверджує наявність у відповідачів обов'язку сплачувати позивачеві за отримані послуги.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Статтею 541 Цивільного кодексу України встановлено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції застосував для вирішення справи ст. 64 ЖК України, за якої передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачі порушили правила оплати послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води та є необхідним стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за надані послуги за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 6424,19 грн. за період з 01.12.2014 року по 01.12.2015 року на користь позивача.

За результатами апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції вважає, що суд попередньої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що 27.03.1995 року було між відповідачами та КП «ОСНОВАНІЄ» укладено безстроковий договір, у зв'язку з чим ОСОБА_3 вважає, що з позовом може звертатись до суду саме КП «ОСНОВАНІЄ», є безпідставними та зводяться до переоцінки доказів з огляду на наступне.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року "Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг" у м. Запоріжжі, починаючи з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн „МТМ" в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну „МТМ".

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 200 від 28.04.2011 року "Про визначення виконавців комунальних послуг" з 01.04.2011 року Концерн визначений виконавцем послуг з централізованого опалення, підігріву питної води щодо населення, що мешкає в житловому фонді комунальної власності м. Запоріжжя в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну "МТМ".

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді: