Справа № 648/898/17
Провадження № 2/648/39/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року смт. Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: Кусік І.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Думітраш О.М.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому вказала, що 19 червня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір про розподіл спадкового майна. За умовами договору ОСОБА_5 у власність перейшов житловий будинок по вул. Овражній, 2 в с. Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області, вартістю 704081,00 грн., а позивачу перейшов житловий будинок по вул. Південній, 47 в с. Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області, вартістю 145547,00 грн. та грошові кошти в сумі 7554,04 грн. Таким чином, позивач отримала у власність спадкове майно на вкрай невигідних умовах. При цьому, мотивом для укладання вищевказаного правочину стала тяжка хвороба ОСОБА_4, яка з січня 2012 року хворіла на онкологічне захворювання абсцес малого тазу на фоні хронічного андекситу та потребувала хірургічного втручання. Так як ОСОБА_5 все життя проживав у спадковому будинку по вул. Овражній та не мав наміру його продавати, то позивач погодилася на запропоновані братом умови поділу спадкового майна з тим, щоб продавши менший будинок, оплатити курс свого лікування та післяопераційний період.

16 серпня 2016 року ОСОБА_5 помер, після нього спадщину прийняла його донька ОСОБА_3. Позивач вказала, що договір про розподіл спадкового майна вона вчинила під впливом тяжкої для себе обставини і на вкрай невигідних умовах, тому, після чергового уточнення позовних вимог, просила суд: визнати недійсним договір про розподіл спадкового майна від 19 червня 2012 року, посвідчений Білозерською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-346, який був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

В судовому засіданні:

Представник позивача надав суду заяву, якою просив суд поновити ОСОБА_6 строк позовної давності для звернення до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та 29.03.2018 року, остаточно уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати недійсним договір про розподіл спадкового майна від 19 червня 2012 року, посвідчений Білозерською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-346, який був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Представник відповідача позов не визнав надав суду письмові заперечення проти позову, зазначив, що суду не було доведено доказів тяжкості хвороби позивача, а довідки, які були отримані судом за запитами з КП «Білозерська ЦРЛ» та КЗ «ХОР «Херсонський обласний онкоголічний диспансер» не вказують на наявність у ОСОБА_4 діагнозу онкологія. Крім того, подав суду заяву, якою вказав, що позивач звернулася до суду після спливу позовної давності, вона не просить суд його поновити та не наводить поважних причин пропуску цього строку, тому просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав пропущення позивачем строку позовної давності.

Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини:

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-КГ № 219289, ОСОБА_5 помер 12 серпня 2016 року.

З матеріалів спадкової справи № 3470/2016 до майна померлого 12 серпня 2016 року ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5

Згідно умов договору про розподіл спадкового майна від 19 червня 2012 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, як спадкоємці рівних часток (по 1/2) майна після померлої ОСОБА_8 вирішили, що:

на праві приватної власності ОСОБА_5 переходить:

-житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Чорнобаївка, Білозерського району, Херсонської області, вул. Овражна, 5, вартістю 704081,00 грн.;

-земельна ділянка, площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер :01:089:009, яка розташована за адресою: с. Чорнобаївка, Білозерського району, Херсонської області, вул. Овражна, 5, вартістю 40220,37 грн.

на праві приватної власності ОСОБА_4 переходить:

-житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Чорнобаївка, Білозерського району, Херсонської області, вул. Південна, 47, вартістю 145547,00 грн.;

-грошові вклади з належними до них відсотками, нарахуваннями та компенсаціями, що зберігаються в ТВБВ № 10021/0112 с. Чорнобаївка, Білозерського району філії Херсонське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» на рахунках: № 3508/10402 на суму 3523,18 грн., № 10402 на суму 00,42 грн.

-грошові вклади з належними до них відсотками, нарахуваннями та компенсаціями, що зберігаються в ТВБВ № 10021/0112 с. Чорнобаївка, Білозерського району філії Херсонське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» на рахунках: № 4180/12392 на суму 4030,86 грн., № 12392 на суму 00,40 грн.

Таким чином, до спадкоємця ОСОБА_5 перейшло спадкове майно на загальну суму 744301,37 грн., до спадкоємця ОСОБА_4 перейшло спадкове майно на загальну суму 153101,86 грн.

Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 19 червня 2012 року, ОСОБА_5, як спадкоємець майна ОСОБА_8, яка померла 20 лютого 2011 року, отримав як спадщину житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Чорнобаївка, Білозерського району, Херсонської області, вул. Овражна, 5 та земельну ділянку, площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер :01:089:009, яка розташована за тією ж адресою.

З наданих позивачем результатів УЗД від 18.01.2012 року, мамографічного обстеження № 159 від 17.01.2014 року, результатів УЗО від 17.01.2014 року, 11.05.2014 року, 04.02.2015 року, 04.02.2015 року, 02.02.2016 року, виписки з медичної картки № 314 від 28.01.2014 року, епікризу ХООНД від 03.02.2014 року, медичної карти амбулаторного хворого, повідомлення КЗ ХОР «Херсонський обласний онкологічний диспансер» № 01-2/268 від 13 жовтня 2017 року, вбачається, що в період часу з січня 2012 року по 2016 рік ОСОБА_4 мала важку хворобу, в тому числі оперативне втручання, неодноразово проходила медичні обстеження та потребувала лікування.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. При цьому, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Аналізуючи зібрані по справі докази, зважаючи на те, що збіг тяжких обставин, а саме: тяжка хвороба ОСОБА_4, яка з січня 2012 року хворіла на онкологічне захворювання та потребувала негайного хірургічного втручання, спонукали позивачку укласти 19.06.2012 року договір про розподіл спадкового майна на вкрай невигідних умовах, тим самим позбавивши себе права на отримання належної їй за законом частки спадщини після смерті батька (до спадкоємця ОСОБА_5 перейшло спадкове майно на загальну суму 744301,37 грн., до спадкоємця ОСОБА_4 перейшло спадкове майно на загальну суму 153101,86 грн.), тому суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання недійсним договору про розподіл спадкового майна від 19 червня 2012 року, як такого, що був вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є цілком обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

При цьому, посилання представника відповідача на те, що відповідно до відповідей на запит суду з КП «Білозерська ЦРЛ» та КЗ «ХОР «Херсонський обласний онкоголічний диспансер» у ОСОБА_4 відсутнє онкологічне захворювання, суд не приймає до уваги, оскільки інформація, викладена у вказаних довідках свідчить лише про відсутність перебування позивача на «Д» обліку у вказаних установах і ніяким чином не спростовують наявність у неї тяжкої хвороби.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 267 ЦК України встановлено, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Розглядаючи клопотання представника позивача про поновлення ОСОБА_6 строку позовної давності для звернення до суду з позовом до ОСОБА_3 та заяву представника відповідача про відмову в задоволенні позову з підстав пропущення позивачем строку позовної давності, суд виходив з того, що наявність у позивача важкої хвороби протягом 2012 2016 років є обєктивною та незалежною від позивача причиною, яка унеможливлювала та/або істотно утруднювала своєчасне подання нею позову, тому, з урахуванням ст. 15 ЦК України, якого гарантовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, суд дійшов висновку, що причини пропуску ОСОБА_4 строку позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом є поважними, а отже, заява представника позивача про поновлення їй строку позовної давності підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 15, 59, 88, 212-215, 218 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 203, 257, 261, 267 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1, вул. Приозерна, 77, с. Посад-Покровське, Білозерського району, Херсонської області, 75010) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 вул. Галицька, 79, с. Чорнобаївка, Білозерського району, Херсонської області, 75024) про визнання правочину недійсним задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір про розподіл спадкового майна від 19 червня 2012 року, посвідчений Білозерською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-346, який був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Згідно п.п.15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення суду складено 04 квітня 2018 року.

Суддя: Кусік І.В.