АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1295/18 Справа № 207/1100/17 Головуючий у 1 й інстанції - Тітова І.В. Доповідач - Лаченкова О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиттям квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2017 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиттям квартири.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2017 року цивільний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиттям квартири задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 3119 (три тисячі сто дев'ятнадцять)грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча)грн.

У задоволенні цивільного позову в іншій частині відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті вартості експертного будівельно-технічного дослідження у розмірі 1584 (одна тисяча п'ятсот вісімдесят чотири ) грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиттям квартири в повному обсязі і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2017 року від інших учасників справи до суду не надходило.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 17 квітня 2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.04.2014 року.

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до акту обстеження житлового приміщення, на предмет затоплення, за адресою: АДРЕСА_1 (м.Дніпродзержинськ), Дніпропетровської області, від 22.03.2017 року складеного комісією у складі: інженера ВТВ ОСОБА_4, інженера ОСОБА_5, встановлено, що квартира АДРЕСА_1 знаходиться на першому поверху п'яти поверхового житлового будинку.

На момент обстеження на кухні на стіні над раковиною маються сліди затікання (жовті плями та відшарування емульсійної фарби) площею 1 м2. В ванній кімнаті видні сліди затікання на стіні (жовті плями та відшарування емульсійної фарби) площею 1 м2. Залиття квартири АДРЕСА_1 відбулося з квартири АДРЕСА_2 внаслідок течії внутрішньо квартирної розводки (зі слів сусідів з квартири АДРЕСА_3 через течію шлангу під мийкою на кухні) (а.с.22).

З висновку експертного будівельно-технічного дослідження №754/03-17 від 10.04.2017 року розмір завданої шкоди квартири АДРЕСА_1, внаслідок її залиття, складає 3119грн. (а.с.11-17).

Також ОСОБА_3 зазначає, що нею було здійснено витрати на оплату послуг експерта ОСОБА_6 за проведення будівельно-технічного дослідження квартири у розмірі 1584грн., що підтверджується квитанцією (а.с.9).

Таким чином, шкода, що спричинена ОСОБА_3 внаслідок залиття її квартири АДРЕСА_1, що спричинено з вини власника квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2, становить 4703грн., з яких: 3119грн. розмір завданої шкоди внаслідок залиття та витрати на оплату послуг експерта ОСОБА_6 за проведення будівельно-технічного дослідження квартири.

Згідно із ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно із ч.3 ст.156 Житлового Кодексу України власник квартири та члени його сім'ї повинні дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири).

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

З пояснень наданих ОСОБА_2 вбачається, що квартиру АДРЕСА_2 вона здавала в оренду наймачам і не спричиняла шкоди позивачеві, оскільки там не мешкає, але на підтвердження своєї позиції, нею не було надано жодних доказів.

Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимог ОСОБА_3 в частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, оскільки відповідачем не доведено, що шкода спричинена позивачу не з її вини.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до роз'ясненнь Пленум Верховного Суду України в п.5 своєї оральної (немайнової) шкоди; нормативно-правовий акт № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами) при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд обов'язково повинен з'ясувати: наявність такої шкоди, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Судом першої інстанції встановлено, що в результаті залиття квартири позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що в результаті залиття квартири позивачу було заподіяно моральну шкоду у зв'язку з чим з відповідача необхідно стягнути моральну шкоду в сумі 1000грн.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта, що дефекти в квартирі позивачки виникли не з вини ОСОБА_2 тав матеріалах справи відсутні документи, які вказують протилежне, колегія суддів ставиться критично, оскільки в матеріалах справи наявний акт обстеження житлового приміщення, на предмет затоплення, за адресою: АДРЕСА_1 (м.Дніпродзержинськ), Дніпропетровської області від 22.03.2017 року з якого вбачається, що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулося з квартири АДРЕСА_2 внаслідок течії внутрішньо квартирної розводки.

Щодо проведення судових експертиз сторони в суді не заявляли.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича