Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №331/3234/15 Головуючий у 1 інстанції Світлицька В.М.
Провадження № 22-ц/778/728/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10007/0325 філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10007/0325 філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові зазначало, що 07.06.2006 р. між банком та ОСОБА_5 було укладено договір невідновлюваної кредитної лінії № 492-Ф, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 39600, 00 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 13 % річних строком до 04.06.2021р. на придбання та будівництва (реконструкцію) нерухомості, згідно договору купівлі-продажу № 33. 04.07.2006р. між банком та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки від № 2Z/492-Ф, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. за реєстровим № 3500, згідно з умовами якого відповідач ОСОБА_6 в забезпечення зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором, передав в іпотеку банку об'єкт нерухомості, а саме нежиле приміщення V літ. А-5, загальною площею 85,3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

В забезпечення виконання зобов`язань відповідача, 29.05.2014 р. між банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 1П/492-Ф.

Також, в забезпечення виконання зобов`язань відповідача, 29.05.2014 р. між банком та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 2П/492-Ф. Відповідачі не погасили заборгованість, у зв'язку з чим, станом на період з 16.04.2015р. утворилась заборгованість у розмірі 22041, 90 доларів США.

Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за не відновлюваною кредитною лінією № 492-Ф у розмірі 22041, 90 доларів США та судові витрати.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого без балансового відділення № 10007/0325 філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 22041,90 доларів США, з яких: кредит - 20263, 49 доларів США, відсотки - 1512,26 доларів США, пеня за прострочення відсотків - 122,61 доларів США, пеня за прострочення кредиту - 125,31 доларів США, 3% річних від простроченої суми відсотків - 8,93 доларів США, 3% річних від простроченої суми кредиту - 9,30 доларів США.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3 на ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого без балансового відділення № 10007/0325 філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 22041,90 доларів США, з яких: кредит - 20263, 49 доларів США, відсотки - 1512,26 доларів США, пеня за прострочення відсотків - 122,61 доларів США, пеня за прострочення кредиту - 125,61 доларів США, 3% річних від простроченої суми відсотків - 8,93 доларів США, 3% річних від простроченої суми кредиту - 9,30 доларів США.

Загальну суму стягнення на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого без балансового відділення № 10007/0325 філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» за цим рішенням обмежено розміром 22041,90 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого без балансового відділення № 10007/0325 філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» судовій збір у розмірі 1218,00 грн. з кожного.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення суду змінити шляхом відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3, витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначає, що свої зобов'язання Боржники за кредитним договором не виконали у відповідності до умов договору та чинного законодавства , тому Договір поруки не можна вважати припиненим.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тому рішення суду переглядається в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 07.06.2006 р. між банком та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір не відновлюваної кредитної лінії № 492-Ф, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 39600, 00 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 13 % річних строком до 04.06.2021р. на придбання та будівництва (реконструкцію) нерухомості, згідно договору купівлі-продажу № 33. Відповідно до умов вказаного договору позичальник зобов'язався своєчасно та в повному обсязі погасити кредит та сплатити відсотки за користування кредитом.

Згідно з п. 1.5 договору не відновлюваної кредитної лінії № 492-Ф від 07.06.2006р., погашення кредиту здійснюється позичальником щомісяця, не пізніше останнього робочого дня звітного місяця, шляхом внесення готівки до каси банку.

Відповідно до п. 3.3.3. договору не відновлюваної кредитної лінії № 492-Ф від 07.06.2006р. позичальник зобов'язується точно в строки, обумовлені в цьому договорі погашати кредит та сплачувати нараховані банком відсотки за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору на першу вимогу банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено в договорі, а також в повному обсязі здійснити всі інші платежі, а також відшкодувати банку в повному обсязі збитки, під якими сторони розуміють витрати будь-якої з сторін, що сталися внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього договору, знищення або пошкодження майна, що належить стороні, а також недотримання доходів.

Згідно з п. 3.3.4. договору не відновлюваної кредитної лінії № 492-Ф від 07.06.2006р. у разі порушення умов цього договору позичальник зобов'язується повернути кредит з одночасною сплатою відсотків за фактичний час користування кредитним коштами.

04.07.2006р. між банком та відповідачем ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки від № 2Z/492-Ф, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. за реєстровим № 3500, згідно з умовами якого відповідач ОСОБА_6 в забезпечення зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором, передав в іпотеку банку об'єкт нерухомості, а саме нежиле приміщення V літ. А-5, загальною площею 85,3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

В забезпечення виконання зобов`язань відповідача, 29.05.2014 р. між банком та відповідачем ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 1П/492-Ф. Також, в забезпечення виконання зобов`язань відповідача, 29.05.2014 р. між банком та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 2П/492-Ф. Згідно з умовами зазначених договорів поруки, ОСОБА_6, ОСОБА_3 взяли на себе зобов'язання безумовно, безвідклично та безоплатно відповідати перед банком солідарно з позичальником ОСОБА_5 за виконання у повному обсязі зобов'язання, у т.ч. того, що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору та додаткових договорів до нього.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 не виконав взяті на себе зобов'язання за договором не відновлюваної кредитної лінії від 07.06.2006 р. № 492-Ф, та допустив заборгованість по кредиту, чим порушив умови договору. За таких обставин, відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 також мають зобов'язання перед позивачем за договором не відновлюваної кредитної лінії від 07.06.2006 р. № 492-Ф, укладеного між ОСОБА_5 та банком, яке на теперішній час не виконано.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та є правильними.

Рішення суду оскаржується в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3

Відповідно до статей 553, 554 Цивільного кодексу України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого зобов'язання. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення зобов'язання боржником, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків.

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_5 не виконує взяті на себе зобов'язання за договором не відновлюваної кредитної лінії від 07.06.2006 р. № 492-Ф, та допустив заборгованість по кредиту, чим порушує умови договору. За таких обставин, відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 також мають зобов'язання перед позивачем за договором не відновлюваної кредитної лінії від 07.06.2006 р. № 492-Ф, укладеного між ОСОБА_5 та банком, яке на теперішній час не виконано.

Відповідно до довідки та розрахунку заборгованості станом на 16.04.2015 р. сума боргу за договором не відновлюваної кредитної лінії від 07.06.2006 р. № 492-Ф складає: кредит - 20263, 49 доларів США, відсотки - 1512,26 доларів США, пеня за прострочення відсотків - 122,61 доларів США, пеня за прострочення кредиту - 125,31 доларів США, 3% річних від простроченої суми відсотків - 8,93 доларів США, 3% річних від простроченої суми кредиту - 9,30 доларів США. Таким чином, загальна сума боргу складає 22041,90 доларів США.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредите давець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ст. 526, 530, 623, 624, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки.

Статтями 610, 611 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язань (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

04.07.2006р. між банком та відповідачем ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки від № 2Z/492-Ф, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. за реєстровим № 3500, згідно з умовами якого відповідач ОСОБА_6 в забезпечення зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором, передав в іпотеку банку об'єкт нерухомості, а саме нежиле приміщення V літ. А-5, загальною площею 85,3 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

В забезпечення виконання зобов`язань відповідача, 29.05.2014 р. між банком та відповідачем ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 1П/492-Ф. Також, в забезпечення виконання зобов`язань відповідача, 29.05.2014 р. між банком та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 2П/492-Ф. Згідно з умовами зазначених договорів поруки, ОСОБА_6, ОСОБА_3 взяли на себе зобов'язання безумовно, безвідклично та безоплатно відповідати перед банком солідарно з позичальником ОСОБА_5 за виконання у повному обсязі зобов'язання, у т.ч. того, що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору та додаткових договорів до нього.

Відповідно до ч.3 ст.533 Цивільного кодексу України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за статтею 559 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Суд першої інстанції розглянувши справу, вірно встановив характер спірних правовідносин і обґрунтовано прийшов до висновку, що відповідачем ОСОБА_5 всупереч умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства не сплачуються у встановлені договором строки необхідні платежі, у зв'язку з чим наявна заборгованість за договором, а також те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 повинні нести солідарну із позичальником відповідальність за умовами кредитного договору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог до неї, посилається на припинення строку дії договору поруки з підстав передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Проте, такі, доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель, що передбачено частинами 1, 2 ст. 553 ЦК України.

Ст.554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

З огляду на наведене вбачається, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: