ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2906/18 Справа № 2-265/05 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І.Г. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2018 року по справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по справі за позовом закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 09.06.05 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у сумі 117 108,11 грн. та судового збору у сумі 1 117 грн. задоволено. З відповіді наданої Амур-Нижньодніпровським відділом ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 18.06.2018 року видно, що виконавчий лист № 2-265 від 11.07.2005 року повернуто 19.06.2013 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» і повторно для виконання до відділу ДВС не надходив.

Оскільки виконавчий лист, виданий Васильківським районним судом повернуто 19.06.2013 року, а строк повторного пред'явлення для виконання збіг 20.06.2016 року, просить суд визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що заявником до суду не надано доказів існування обставин визначених ч. 2 ст. 432 ЦПК України, а ті на які посилається заявник у своїй заяві не ґрунтуються на вимогах закону.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити його заяву в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний скарга мотивована тим, що можливість повторного пред'явлення стягувачем виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання, є підставою для звернення боржника до суду з заявою про визнання виконавчого листа за № 2-265/2005 р. від 11 липня 2005 року таким, що не підлягає виконанню, як превентивний спосіб захисту свого права, що є єдиним способом захисту прав боржника в такому випадку.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що заявником до суду не надано доказів існування обставин визначених ч. 2 ст. 432 ЦПК України, а ті на які посилається заявник у своїй заяві не ґрунтуються на вимогах закону.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов'язковість судового рішення.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 серпня 2005 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист на підставі рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області, яким стягнено з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ "ПриватБанк" суму заборгованості по кредитному договру 117108, 11 грн. та суму державного мита 1117 грн.

Виконавчий лист у встановлені законом строки був пред'явлений стягувачем до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження", а саме на підставі того, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно ч.2 ст.368 ЦПК України, за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом, або зазначити, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Статтею 369 ЦПК України, передбачено, що ухвалою суду можна визнавати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню лише у випадках: якщо його було видано помилково; якщо обов'язок боржника відсутній у зв'язку з його припиненням добровільними виконанням боржником чи іншою особою або з інших передбачених законом причин.

Отже, стаття 369 ЦПК України містить перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а саме: видача виконавчого листа помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 та наголошує на тому, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення є сферою регулювання ст. 6 Конвенції. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав і обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань, та правомірне очікування на виконання ухваленого рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалу про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню постановлено з додержанням вимог закону.

Порушень процесуального права, які могли б призвести до скасування ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а тому не має підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко