Справа № 640/7940/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2018 року Київський районний суд м. Харкова
у складі головуючого: судді Чередник В.Є.,
за участю секретаря судового засідання Кочеткової М.В.,
05.05.2018 р. до Київського районного суду м.Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності, на підставі ст..391 ЦК України, оскільки відповідач на теперішній час зареєстрований у квартирі позивача, однак за місцем реєстрації не проживає, позбавляє позивача можливості вільно розпоряджатися майном..
Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, обєднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 15 цієї частини.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 11.06.2018 р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін, оскільки предмет позовних вимог не підпадає під обмеження, які визначені ч. 4 ст. 274 ЦПК України.
В судове засідання позивач та її представник не зявились, до канцелярії суду 19.07.2018 р. представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.47).
Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. 09.07.2018 р. до канцелярії суду представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності, подав заяву в якій просив залучити до матеріалів справи нотаріально посвідчену заяву відповідача про згоду з позовом ОСОБА_1 і відсутністю заперечень щодо його задоволення. Вказану заяву підтримав та просив розглядати справу у відсутності відповідача та його представника (а.с.43).
Відповідно ч.1 ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно положення ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Відповідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підставухвалює рішення про задоволення позову.
Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
Позивач ОСОБА_1 є власницею квартири № 149 в будинку № 54-А, корпус 1, по вул. Новоолександрівська в м. Харкові, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 30.08.2011р. реєстровий № 4109 (а.с.5-6) та витягом з державного реєстру правочинів № 10316878 від 30.08.2011 р. (а.с.7-8).
Місце проживання у вказаній квартирі зареєстровано за ОСОБА_1, що підтверджується відміткою у паспорті позивача про зареєстроване місце проживання (а.с.12), та ОСОБА_2, що підтверджується відміткою у паспорті відповідача про зареєстроване місце проживання та довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с.27, 28).
Згідно заяви ОСОБА_2, переклад якої здійснено з російської на українську мову та засвідчено вірність цього перекладу приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6 03.07.2018 р., відповідач згоден з позовними вимогами ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі №149 в будинку №54-а, корпус 1, по вулиці Новоолександрівській в м.Харкові (а.с.45).
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.
Правова позиція Верховного суду України по справі № 6-92цс15, викладена в Постанові від 27.05.2015 року, вказує, що передбачений ст. 391 ЦПК України спосіб захисту усунення перешкод власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.
Правова позиція Верховного суду України по справі № 6-709цс16, викладена в Постанові від 16.11.2016 р., вказує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Згідно ст..150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно зі ст. 11 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, з урахуванням того, що відповідач визнав позов у повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності підлягають задоволенню.
Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останньою за подачу позовної заяви судовий збір в розмірі 704, 80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.. 41, 129 Конституції України, ст.. 316, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст..150 ЖК України, ст. 13, 141, 206, 259, 263-265, 274, 275, 279 ЦПК України, Законом України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання", Законом України «Про судовий збір», суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії МН №848921, виданий Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області 10.05.2006 р., зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, корп..1, кв.149) у здійсненні права власності, шляхом позбавлення ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН невідомий, паспорт серії МТ №442182, виданий Орджонікідзевським РВ у м.Харкові ГУ ДМСУ в Харківській області 09.02.2016 р., зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, корп..1, кв.149) права користування квартирою № 149 в будинку № 54-А, корпус 1 по вулиці Новоолександрівська у м. Харкові .
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН невідомий, паспорт серії МТ №442182, виданий Орджонікідзевським РВ у м.Харкові ГУ ДМСУ в Харківській області 09.02.2016 р., зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, корп..1, кв.149) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії МН №848921, виданий Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області 10.05.2006 р., зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, корп..1, кв.149) витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Апеляційного суду Харківської області.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2018.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії МН №848921, виданий Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області 10.05.2006 р., зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, корп..1, кв.149.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН невідомий, паспорт серії МТ №442182, виданий Орджонікідзевським РВ у м.Харкові ГУ ДМСУ в Харківській області 09.02.2016 р., зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, корп..1, кв.149.

Повний текст рішення складено 19 липня 2018 року.

Суддя Чередник В.Є.