П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 листопада 2018 року м. Київ

Справа № 753/5662/17

№ апеляційного провадження: № 22-ц/824/1294/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) - Невідомої Т.О.

суддів - Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар - Глухенька М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах Державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів України» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Даниленко В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів України» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходів та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

В березні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів України» (далі - ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України») про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходів та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона була прийнята на посаду головного бухгалтера до ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України», про що було видано наказ № 20к від 11 березня 2013 року. Наказом № 20к від 22 квітня 2013 року її було переведено на посаду начальника відділу планово-фінансової роботи, бухгалтерського обліку та звітності-головного бухгалтера. В період з липня 2014 року по грудень 2014 року включно у відповідача перед нею виникла заборгованість по виплаті заробітної у розмірі 38 265,21 грн., яку відповідач мотивував відсутністю коштів на підприємстві. В січні 2016 наказом № 03/к від 05 січня 2016 року її було переведено на посаду заступника головного бухгалтера сектору бухгалтерського обліку та звітності. 30 вересня 2016 року вона звільнилась із займаної посади, про що було видано наказ № 49/к від 26 вересня 2016 року. В день звільнення ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» не було виплачено належних їй сум. Після звільнення, а саме 20 грудня 2016 року на її картковий рахунок було виплачено частину боргу в сумі 500 грн., однак, частина боргу по виплаті заробітної плати у розмірі 37 765 грн. залишилась не виплаченою. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог ОСОБА_3 просила стягнути з ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» на її користь 111 246,95 грн., що складається з компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 32 815,87 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 78 431,08 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» на користь ОСОБА_3 компенсацію втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 29 279,44 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 46 749, 56 грн., а всього стягнуто 76 029,00 грн.

Стягнуто з ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» на користь держави 760,29 грн. судових витрат.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_2 в інтересах ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 Зазначив, що причиною виникнення заборгованості із заробітної плати, яка є підставою для нарахування компенсації втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати, є неналежне виконання своїх посадових обов'язків ОСОБА_3, оскільки вона була відповідальною за виплату заробітної плати. Також, зазначив, що виплата належних позивачу сум була здійснена із порушенням строку з незалежних від відповідача обставин, які виключають його вину в частині невиплати належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені КЗпП України. Звертає увагу на те, що предметом позову не було поновлення на роботі, а тому, суд першої інстанції дійшов до невірного висновку про неможливість обрання органом, що розглядає трудовий спір, іншого способу захисту трудових прав, ніж ті, що зазначені в ч. 1 ст. 235 КЗпП України.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2018 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року призначено справу до розгляду.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд міста Києва та Апеляційний суд Київської області і утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

Згідно опублікованого в газеті «Голос України» повідомлення Київський апеляційний суд розпочав свою роботу 03 жовтня 2018 року.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», цивільні справи, які перебували провадженні Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області, були перереєстровані в Київському апеляційному суді з проведенням їх автоматизованого розподілу між суддями новоутвореного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2018 року було прийнято справу до свого провадження, визначено дату розгляду апеляційної скарги.

У наданому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначила, що оскаржуване рішення прийняте при повному та всебічному з'ясуванні всіх обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

В судовому засіданні ОСОБА_2 в інтересах ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити із наведених у ній підстав.

ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до наказу № 20к від 11 березня 2013 року позивач ОСОБА_3 була прийнята на посаду головного бухгалтера до ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України».

22 квітня 2013 року позивач ОСОБА_3 була переведена на посаду начальника відділу планово-фінансової роботи, бухгалтерського обліку та звітності-головного бухгалтера, що підтверджується наказом №20/к.

Наказом від 05 січня 2016 №03/к ОСОБА_3 була переведена на посаду заступника головного бухгалтера сектора бухгалтерського обліку та звітності.

На підставі наказу №49-к від 26 вересня 2016 року ОСОБА_3 було звільнено з посади заступника головного бухгалтера сектора бухгалтерського обліку та звітності, за згодою сторін.

В період з липня 2014 року по грудень 2014 року у ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» перед позивачем виникла заборгованість по виплаті заробітної плати.

В день звільнення ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» не було проведено повного розрахунку із ОСОБА_3

В процесі розгляду справи ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» сплатило позивачу заборгованість по виплаті заробітної плати наступними платежами: 31 травня 2017 року - 3 619, 80 грн.; 27 липня 2017 року - 34 145, 41 грн.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та стягнув з ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» на користь ОСОБА_3 компенсацію втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 29 279,44 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 46 749, 56 грн., а всього 76 029,00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 116 КЗпП визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1 від 21 лютого 2001 року, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання зобов'язані здійснювати компенсацію громадянам втрати частин доходів у випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, яка провадиться у разі її затримки на один і більше календарних місяців. Під доходами відповідно до зазначеного закону слід розуміти, в том числі, заробітну плату (грошове забезпечення).

Згідно зі статтею 3 вищезазначеного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Враховуючи те, що факт затримки виплати ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» заробітної плати ОСОБА_3 та затримки розрахунку при звільненні підтверджено матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про стягнення з ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» на користь позивачки компенсації втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 29 279,44 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 46 749, 56 грн. відповідно до ст. 117 КЗпП України, ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1 від 21 лютого 2001 року.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» щодо безпідставності стягнення та неправильності розрахунку стягнутих сум.

ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» посилалося на те, що причиною невиплати заборгованості по заробітній платі була бездіяльність самої ОСОБА_3, яка полягала у невиконанні своїх посадових обов'язків. Також, починаючи із 2015 року фінансування ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» здійснювалося за рахунок коштів державного бюджету за бюджетною програмою «Електронне урядування та Національна програма інформатизації», якої взагалі не було передбачено коштів на погашення кредиторської заборгованості, яка виникла у 2014 році. Таким чином, у підприємства були відсутні правові підстави для використання коштів для погашення заборгованості по заробітній платі, що виникла в 2014 році.

Разом з тим, відповідно до норм КЗпП України відповідальність за невиплату заробітної плати та розрахунок при звільненні покладається на роботодавця.

Згідно із роз'ясненнями Верховного Суду України, викладених у п. 25 постанови Пленуму від 24 грудня 1999 року №13 не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Повний розрахунок при звільненні із працівником проводиться не на його вимогу, а це є обов'язком роботодавця і не може залежати від певної дії звільненої особи.

Тому, колегія суддів критично ставиться до доводів ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» про те, що причиною невиплати заборгованості по заробітній платі була бездіяльність самої ОСОБА_3

При цьому, слід враховувати, що заборгованість по заробітній платі виникла в 2014 року, а позивачка була звільнена 26 вересня 2016 року. Розрахунок із ОСОБА_3 було проведено ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» лише 27 липня 2017 року.

Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у непроведенні розрахунку із працівником.

Також, є безпідставними доводи апеляційної скарги про порушення ч. 1 ст. 235 КЗпП України, оскільки позов обґрунтовано на підставі ст. 117 КЗпП України, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 в інтересах ДП «Державний центр інформаційних ресурсів України» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах Державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів України» відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 грудня 2018 року.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р.Гаращенко

А.А.Пікуль