Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22ц/778/1416/18
Головуючий у 1 інстанції: Кофанов А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року місто Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В., Онищенка Е.А.,
секретарБабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, про визнання дій незаконними та зобов'язання до вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом до Вільнянської райдержадміністрації, в якому просив суд визнати незаконними дії відповідача щодо відмови у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), здійсненими згідно листа № 01-32/1419 від 15.12.2017 року, а також зобов'язати відповідача затвердити цей проект землеустрою та прийняти рішення про передачу земельної ділянки у користування (в оренду).

Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, розпорядженням голови Вільнянської РДА № 403 від 29.06.2016 року йому був наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на території Московської сільської Ради, для наступної передачі цієї земельної ділянки в оренду позивачу. На виконання цього розпорядження за його замовленням ФОП ОСОБА_6 09.11.2017 року була виготовлена технічна документація, і 16.11.2017 року вона була передана до Вільнянської РДА. Проте відповідач своїм листом № 01-32/1419 від 15.12.2017 року відмовив у затвердженні технічної документації, мотивуючи це тим, що, з урахуванням позиції Московської сільської Ради, де розташована земельна ділянка, вона віднесена до пасовища, використовується мешканцями сільської ради для випасу худоби, що може призвести до виникнення конфліктної ситуації. Вважаючи ці дії незаконними, позивач й звернувся до суду із зазначеним позовом.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 січня 2018 року позов задоволено. Визнано незаконними дії Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області щодо відмови ОСОБА_5 у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), здійсненими згідно листа № 01-32/1419 від 15.12.2017 року.

Зобов'язано Вільнянську районну державну адміністрацію Запорізької області затвердити наданий ОСОБА_5 проект землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Технічної документації, складеній ФОП ОСОБА_6 09.11.2017 року, та прийняти рішення про надання цієї земельної ділянки ОСОБА_5 у користування (в оренду).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду головою Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Як встановлено, суд попередньої інстанції задовольняючи позов визнав незаконними дії Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області щодо відмови ОСОБА_5 у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), здійсненими згідно листа № 01-32/1419 від 15.12.2017 року та зобов'язав Вільнянську районну державну адміністрацію Запорізької області затвердити наданий ОСОБА_5 проект землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Технічної документації, складеній ФОП ОСОБА_6 09.11.2017 року, та прийняти рішення про надання цієї земельної ділянки ОСОБА_5 у користування (в оренду).

Однак з даним висновком суду першої інстанції погодитись не можна виходячи з наступного.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі якщо, заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частин другої та третьої статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

За статтею 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

З урахуванням такого висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення статті 11 ЦК України, статей 78, 116, 122 ЗК України, коли у зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. Тільки у такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права користування на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у Постанові № 6-2554цс16 від 14 грудня 2016 року.

В даному випадку позивач звернувся у суд з позовом ще до прийняття рішення суб'єктом владних повноважень, та вимагаючи в судовому порядку зобов'язати відповідача прийняти таке рішення, та надати йому земельну ділянку у користування. Тобто у відсутність такого рішення, у позивача ще не виникло право цивільне, а спір стосується захисту прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а тому, позов підлягає розгляду саме за правилами адміністративного судочинства.

Лист № 01-32/1419 від 15.12.2017 року за підписом голови районної державної адміністрації (а.с. 9) не є рішенням адміністрації у розумінні законодавства, а лише позицією посадової соби.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

А, тому апеляційний суд у складі колегії суддів доходить до висновку про те, що подана позовна заява підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства в адміністративному суді, а не в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

За п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в діючій редакції суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням постанови про закриття провадження у справі.

При цьому апеляційний суд роз'яснює позивачеві, що він має право на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 255, 367, 374, 377 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 січня 2018 року скасувати із закриттям провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 16 липня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач

судді: