Справа № 310/6415/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

20 березня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Дністрян О.М.,

при секретарі Буюклинській К.О., Уставицькій Н.М.,

за участю представника позивачів ОСОБА_1, представника Відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Територіальної громади міста Бердянська в особі Бердянської міської ради, Державного агентства резерву України, третя особа Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, про визнання права власності в порядку спадкування за законом та зняття арешту з нерухомого майна, -

В с т а н о в и в:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом, який неодноразово уточнювали, до Територіальної громади міста Бердянська в особі Бердянської міської ради, Державного агентства резерву України, третя особа Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, про визнання права власності в порядку спадкування за законом та зняття арешту з нерухомого майна, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.09.2015р. помер їх батько ОСОБА_5, який був одружений з їх матірю ОСОБА_6. Усі спадкоємці вчасно звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Серед іншого майна, померлий ОСОБА_5 також володів двокімнатною квартирою № 111 у будинку № 84 по вул. Комунарів у м. Бердянську Запорізької області. Так, відповідно до нотаріального посвідченого договору купівлі-продажу від 16.06.2004р. він придбав цю квартиру у ліквідатора ВАТ «Першотравневий завод сільськогосподарських машин» м. Бердянська. Проте, придбавши зазначену квартиру, він не звернувся до КПТІ БМР для реєстрації свого права, тому на теперішній час право власності за ним не було зареєстровано. У зв'язку з тим, що право власності було зареєстроване не за померлим, а за попереднім власником, державний нотаріус відмовила їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що було винесено постанову від 20.08.2016р.. Крім того, Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії ВП № 30093357 від 25.07.2012 року, якою було внесено запис ао ДРПП на вищезазначену квартиру померлого. Боржником за даною постановою виступає ВАТ «Першотравневий завод сільськогосподарських машин» м. Бердянська, а стягувачем - Державне агентство резерву України. Але ОСОБА_5 придбав спірну квартиру у ВАТ «Першотравневий завод сільськогосподарських машин» ще до винесення цієї постанови, і Державна виконавча служба України не заявляла будь яких вимог стосовно стягнення коштів померлого. Просили суд визнати за кожним із них право власності на 1/2 частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 у м..Бердянську Запорізької області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер 24.09.2015 року, та ОСОБА_6, яка померла 09.01.2017 року; зняти арешт з нерухомого майна, яке розташоване за адресою вул.Комунарів, № 111 у будинку № 84 по вул. Комунарів в м.Бердянську Запорізької області, накладеного Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії ВП № 30093357 від 25.07.2012 року

Представник позивачів ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача - Територіальної громади міста Бердянська в особі Бердянської міської ради у судове засідання не зявився, про дату час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надали письмові заперечення, в яких зазначено, що коли за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. За таких підстав вважали, що позивач на теперішній час не підтвердив права власності на зазначене майно за спадкодавцем, тому підстави для задоволення позову відсутні. Просили суд розглянути справи за відсутності представника Бердянської міської ради у відповідності до закону.

Представник відповідача - Державного агентства резерву України у судове засідання не зявився, про дату час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Представник третьої особи Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, також надав письмові заперечення, в яких зазначено, що старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_7 29.11.2011р. відкрито виконавче провадження ВП № 30093357 з виконання наказу Господарського суду міста Києва № 45/90-11/543, виданого 10.07.2006р. про стягнення з ВАТ «Першотравневий завод сільськогосподарських машин» на користь Державного комітету України з державного матеріального резерву 29880752,63 грн. штрафних санкцій, у тому числі 28097778,08 грн. - штраф за самовільне відчуження матеріальних цінностей, 427086,23 грн. - пеня з суми відсутнього обсягу матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, 1335888,32 грн. - штраф за несвоєчасне освіження матеріальних цінностей, порушення правил та умов зберігання, невідповідність стану матеріальних цінностей діючим стандартам та технічним умовам. Керуючись вимогами ст. 28 Закону, та ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення було розпочате примусове виконання цього рішення, в ході якого було зясовано, що за боржником зареєстрована квартира (двокімнатна), яка знаходиться: АДРЕСА_2, тому державним виконавцем 25.07.2012р. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення представників позивачів та третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною 2 цієї статті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що 16 червня 2004 року на підставі посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 договору купівлі-продажу ОСОБА_5 (покупець) придбав у ліквідатора Відкритого акціонерного товариства «Першотравневий завод сільськогосподарських машин» м.Бердянська, в особі арбітражного керуючого ОСОБА_9 (продавець), який діяв на підставі постанови Господарського суду Запорізької області від 29.12.2003р. № 20/21/03-25/108, двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 (а.с.10, 182-183).

Пунктом 4.2 вищезазначеного договору передбачено, що право власності на придбану квартиру виникає у покупця з моменту проведення державної реєстрації договору.

Цей договір зареєстровано в реєстрі договорів за № 3-1420 (а.с.181, 191).

Також судом встановлено, що 25 липня 2012 року постановою ВП № 30093357 державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України в ході примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 45/90-11/543 від 10.07.2006р. про стягнення з ВАТ «Першотравневий завод сільськогосподарських машин» на користь Державного комітету України з державного матеріального резерву 29880752,63 грн. штрафних санкцій, на все нерухоме майно боржника - ВАТ «Першотравневий завод сільськогосподарських машин» - було накладено арешт, у тому числі і на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 (Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на майно № 69095137 від 27.09.2016р. - а.с.42).

На час виникнення спірних правовідносин (16 червня 2004 року), питання щодо моменту набуття права власності на нерухоме майно за договором було врегульоване ст.182, ст.210, ст.334, ст.640, ст.657 ЦК України, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, Тимчасовим порядком державної реєстрації правочинів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 р. № 671.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно ст. 657 ЦК України (в редакції на час вчинення договорів купівлі-продажу) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до п. 6 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 р. № 671, державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Реєстру одночасно з його нотаріальним посвідченням.

З нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16 червня 2004 року (а.с.10, 182-183), інформаційного листа Бердянської державної нотаріальної контори № 493/01-16 від 08.02.2018р. (а.с.181,191) вбачається, що вищезазначений договір зареєстровано в реєстрі договорів за № 3-1420 в день його нотаріального посвідчення 16.06.2004р..

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 5 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 ЦК України) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (ст. 5 ЦК України).

До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі ст. 396 ЦК України. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України), а покупець є його законним володільцем. У разі укладання нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві.

Аналіз наведених правових актів станом на час виникнення спірних правовідносин з урахуванням внесених до них подальшому змін дає підстави обґрунтовано стверджувати, що на час укладення ОСОБА_5 договору купівлі-продажу спірної квартири паралельно існували дві легальні процедури визнання державою права власності особи на нерухоме майно, набуте за договором: державна реєстрація правочину з придбання цього нерухомого майна і державна реєстрація речових прав на набуте нерухоме майно. При цьому, за змістом діючих та той час нормативних актів, державна реєстрація договору та державна реєстрація майна (прав власності на майно), яка здійснювалася на підставі Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 р. № 671, не є тотожними поняттями. Реєстрація речових прав, на відміну від державної реєстрації договору, на час укладення договору не мала правовстановлюючого значення.

Такий стан речей існував до 01 січня 2012 року, тобто до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" від 11 лютого 2010 року №1878-V, яким скасована державна реєстрація правочинів (пункт 3 розділ І).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 став власником придбаного нерухомого майна двокімнатної квартири АДРЕСА_4 з 16 червня 2004 року (момент державної реєстрації договору купівлі-продажу).

Оскільки на момент винесення державним виконавцем постанови про арешт нерухомого майна (25 липня 2012 року) ОСОБА_5 набув права власності на вищезазначену спірну квартиру (16 червня 2004 року), тому відсутні підстави для накладення на неї арешту по майновим зобовязанням боржника - Відкритого акціонерного товариства «Першотравневий завод сільськогосподарських машин».

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині зняття арешту з вищезазначеної квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також судом встановлено, що 24 вересня 2015 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ЖС №336608 від 24.09.2015 року (а.с.7).

Згідно свідоцтва про одруження ІІ-ЯР № 626494 від 12.11.1958р. (а.с.12) ОСОБА_6 та ОСОБА_5 одружились 12 листопада 1958 року.

Згідно свідоцтва про народження серії ІІ-ЮН № 093806 від 08.06.1960 р. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.13).

Згідно свідоцтва про народження серії ІІ-ЮН № 900018 від 18.02.1967 р. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.14).

Як вбачається з листа Бердянської державної нотаріальної контори від 27.09.2016р. №3018/02-04 (а.с.51) з заявами про прийняття спадщини після смерті 24 вересня 2015 року ОСОБА_5 звернулися: ОСОБА_6 дружина померлого, а також його сини - ОСОБА_4 та ОСОБА_3, заведена спадкова справа № 58221226 (а.с.52).

Постановою державного нотаріуса Бердянського державної нотаріальної контори ОСОБА_10 від 20.08.2016р. відмовлено ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_5 (до перейменування Комунарів) у м. Бердянську Запорізької області після смерті 24 вересня 2015 року ОСОБА_5, оскільки право власності на цю квартиру зареєстроване не за спадкодавцем, а за ПАТ «Першотравневий завод сільськогосподарських машин» (а.с.15-16).

Крім того, судом встановленого, що 09 січня 2017 року померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ЖС №380290 від 10.01.2017 року (а.с.125).

Як вбачається з листа Бердянської державної нотаріальної контори від 21.02.2018р. №716/02-14 після смерті 09 січня 2017 року ОСОБА_6 заведена спадкова справа № 64/2017, з заявами про прийняття спадщини звернулися її сини - ОСОБА_4 та ОСОБА_3, будь-які інші спадкоємці із заявами не зверталися, заповіти від імені померлої не посвідчувалися.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язані звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Частина 5 ст.1268 ЦК України встановлює, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини.

Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом.

На підставі ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, позивачі позбавлені можливості оформити право власності на спадкове майно після смерті батька та матері у позасудовому порядку, а тому є підстави для визнання за ними права власності у порядку спадкування на спірну квартиру за рішенням суду, яка входить до складу спадкового майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10,76,141, 263-265 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1) право власності на ? частку двокімнатної квартири АДРЕСА_6 (Комунарів) у м. Бердянську Запорізької області.

Визнати за ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_2) право власності на ? частку двокімнатної квартири АДРЕСА_6 (Комунарів) у м. Бердянську Запорізької області.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_6 (Комунарів) у м. Бердянську Запорізької області, який накладений постановою Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ВП № 30093357 від 25.07.2012р., зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.07.2012р. за № 12783011.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ОСОБА_11