ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року

м. Харків

Справа № 640/14435/17

Провадження № 22-ц/818/941/18

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Кіся П.В.,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах»

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року у складі судді Шмадченко С.І.

у цивільній справі № 640/14435/17 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_1

про стягнення суми, -

встановив:

18.09.2017 р. ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь в рахунок погашення витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування 250 800,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі за текстом - Страхувальник) 20.02.2014 року уклали договір страхування № DNHSIIV127758, відповідно до умов якого ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» зобов'язався у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених договором.

Предметом страхування є майнові інтереси, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем Volkswagen Transporter, державний номер НОМЕР_2.

Позивач вказував, що 23.09.2014 року о 12.40 в м.Нова Водолага по вул.. Дзержинського, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Mersedes Vito» , державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2.

Вважає, що винним у спричиненні зазначеної ДТП водія автомобіля Volkswagen Transporter - ОСОБА_1, посилаючись на ухвалу Нововодолажського районного суду Харківської області від 28.12.2015 року у справі № 631/504/15-к

В результаті ДТП власнику застрахованого автомобіля - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заподіяно матеріальну шкоду , розмір якої складає 313 500,00 грн. Сума страхового відшкодування з урахуванням визначеної договором страхування франшизи складає 250 800,00 грн.

Зазначене страхове відшкодування виплачено в повному обсязі Страхувальнику 30.10.2014 року, та з цього моменту ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» має право вимоги до відповідальної особи, якою є ОСОБА_1

Таким чином, як зазначив позивач, йому заподіяно шкоду у розмірі 250 800,00 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року в задоволенні позову ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована там, що судом першої інстанції за спірних правовідносин застосовано Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», якій не підлягає застосуванню, оскільки договір страхування укладений в порядку Закону України « Про страхування», якій і підлягає застосуванню при вирішення справи.

Крім того, судом невірно застосовані норми ч. 1 ст. 1172 ЦК України та не застосовані норми ст. 27 Закону України « Про страхування» та ст. 993 ЦК України, згідно яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Також зазначає про те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушені принципи всебічності, повноти, об'єктивності при досліджені наявних в матеріалах справи доказів та їх належності, що призвело до ухвалення неправильного рішення.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в апеляційній скарзі зазначив, що у випадку нез'явлення до суду представника ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ», розглядати справу без їх участі.

Відповідач, також повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не сповістив.

Представник відповідача надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про недоведеність позовних вимог, а також висловив свою думку про пропуск позивачем строку позовної давності. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

В силу частин 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується матеріалами справи та не оспорюється учасниками справи, що 20.02.2014 року між ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» - Страховиком та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Страхувальником, який є і вигодонабувачем укладено договір страхування № DNHSIIV127758, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника , пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, зокрема, автомобілем Volkswagen Transporter, державний номер НОМЕР_2 ( а.с. 7 - 8 ).

Згідно з п. 7 Договору страховим випадком за цим договором визнаються , зокрема «ДТП» «Пошкодження застрахованого ТЗ внаслідок ДТП за його участю за вини водія».

Пунктом 9 Договору встановлено строк його дії, а саме 12 місяців ( один рік) з 20.02.2014 року по 19.02.2015 року.

23.09.2014 року сталася дорожня транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля та автомобіля марки «Mersedes Vito» , державний номер НОМЕР_1.

24.09.2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» з заявою про виплату страхового відшкодування ( а.с. 7).

Згідно звіту дослідження спеціаліста - автотоварознавця від 08 жовтня 2014 року матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Volkswagen Transporter, державний номер НОМЕР_2 в результаті його пошкодження без урахування втрати товарної вартості складає 313500,00 грн., а з урахуванням втрати товарної вартості і без урахування ПДВ складає 216250,00 грн. ( а.с. 10-25).

28 жовтня 2014 року ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» складено страховий акт за № И-2383, відповідно до якого до виплати ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає сума страхового відшкодування 250800,00 грн. ( а.с. 26).

30 жовтня 2014 року на підставі зазначеного страхового акту ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» виплачено ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» страхове відшкодування в сумі 250800,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4559( а.с. 29).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем вимоги про відшкодування майнової шкоди завданої пошкодженням транспортного засобу заявлені до неналежного відповідача, т.я. ОСОБА_1 не може нести відповідальність за завдану шкоду, оскільки саме юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання своїх трудових обов'язків. При цьому суд першої інстанції керувався положеннями ст. 1187 ЦК України.

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду за таких підстав.

Так, статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Розрізняють добровільну та обов'язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

З огляду на вказане стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

Таким чином, до правовідносин, що виникли між позивачем і відповідачем у зв'язку з виплатою страховиком на користь потерпілого страхового відшкодування підлягають застосуванню положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування».

Апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції не може бути визнано законним та обґрунтованим, оскільки судом не застосовано закон, який підлягав застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 4,5, 12, 13,76, 81 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Водночас кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з положеннями частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Виплативши страхове відшкодування за договором майнового страхування, ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» звернулося до суду із цим позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, до ОСОБА_1, як до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, позивач - в даному випадку страховик, для стягнення на його користь сум виплаченого ним відшкодування потерпілому з відповідача має навести суду докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що саме відповідач є завдавачем шкоди.

Звертаючись з позовом до ОСОБА_1, ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» посилається на те, що згідно з ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 28 грудня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Однак, в матеріалах справи міститься лише роздрукована з Єдиного державного реєстру судових рішень, тобто не посвідчена належним чином, копія ухвали Нововодолазького районного суду Харківської області від 28 грудня 2015 року по справі № 631/504/15-к, з тексту якої не можна зробити висновок,що зазначене судове рішення ухвалено за результатами досудового розслідування ДТП, яка сталася 23.09.2014 року та, що обвинувальний акт за результатами цього досудового розслідування винесено відносно ОСОБА_1

Тобто, належних та допустимих доказів щодо обставин заподіяння шкоди, яка б свідчила про настання страхового випадку, позивачем суду не надано. При цьому, представник позивача просив розглянути справу без його участі, чим визначив достатнім, на його думку, обсяг наданих суду доказів.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що особою, винною в скоєнні ДТП є саме ОСОБА_3, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового про відмову задоволенні позову за недоведеністю обставин, на які посилався позивач як на підставу своїх позовних вимог, в тому числі і щодо винуватості ОСОБА_3 у скоєнні ДТП.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 та ч. 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст. ст.12, 81, 374, 376, 381-384, 389,390 ЦПК України апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» задовольнити частково

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В задоволені позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_1 про стягнення суми відмовити з інших підстав.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2018 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : І.В. Бурлака

В.Б. Яцина