Провадження № 2/582/156/18
Справа № 582/253/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2018 р.

Недригайлівський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Петен Я.Л.,

за участю секретаря Гриценко К.Ф.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Недригайлів за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, с. Зелене Недригайлівського району Сумської області, до ОСОБА_3, с. Зелене Недригайлівського району Сумської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, та, уточнивши у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги, просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком № 3 по вулиці Миру, в селі Зелене, Недригайлівського району Сумської області.

Вказаний позов обґрунтований тим, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: с. Зелене, Недригайлівського району Сумської області, вул. Миру, буд. 3, який вона отримала у спадок після смерті своєї рідної матері ОСОБА_5, яка померла 16 січня 2004 року. З вересня 2000 року в даному будинку позивач почала проживати з ОСОБА_3, відповідачем по справі. У зв`язку з тим, що відповідач останнім часом почав зловживати спиртними напоями, на фоні чого постійно її ображає, чинить сварки та навіть були випадки побиття, просить позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Позивач пояснила, що проживає спільно з відповідачем з 2000 року і на даний час, фактично як подружжя, господарство ведуть спільно, відповідач займається чоловічою роботою, рубає дрова, виносить з погребу речі. Також зазначила, що вони мають спільний бюджет, у будинку наявне місце, де вони зберігають спільні грошові кошти. Пояснила, що й надалі хоче щоб відповідач проживав у даному будинку разом з нею, бо їй самотньо, вони є сім`єю, про те не хоче щоб відповідач зловживав спиртними напоями та щоб перестав її ображати. Пояснила, що відповідач був зареєстрований у будинку за її згодою, інші члени її сім`ї не заперечували проти цього, будь-яких угод щодо користування будинком між собою сторони не укладали. Також зазначила, що вони з відповідачем шлюб офіційно не реєстрували, бо вона за документами зареєстрована у шлюбі з іншим чоловіком, але з 1996 року взагалі не знає про його долю, інформацією щодо нього не володіє, чи живий він чи ні не знає.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали, просили у позові відмовити повністю. Відповідач зазначив, що проживає у даному будинку вже 18 років, за цей час багато чого добудував, займався поточним ремонтом, іншого житла не має, з позивачем проживає як сім`я, вважає її дружиною.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, вважає, що даний позов задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилась 18 вересня 1957 року в селі Зелене, Недригайлівського району Сумської області, що підтверджується копією паспорта серії МА 125306, виданого Недригайлівським РВ УМВС України в Сумській області 04 червня 1996 року (а.с.5).

09 серпня 2004 року за реєстровим номером №1954 державним нотаріусом Недригайлівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1, позивача по справі, що є спадкоємицею майна після смерті померлої 16 січня 2004 року матері позивача ОСОБА_5, крім іншого і на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: с. Зелене, Недригайлівського району Сумської області, вул. Миру, буд. 3, який належав спадкодавиці на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Іваницькою сільською радою 17.12.2002, зареєстрованого в ДКП Сумського ОБТІ в реєстрову книгу № 2 за реєстровим №109 від 25.12.2002 (а.с.8).

06 квітня 2005 року позивачу ОСОБА_1 видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: с. Зелене, Недригайлівського району Сумської області, вул. Миру, буд. 3, та зареєстровано в КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_1 право власності на вказане нерухоме майно, про що свідчить витяг № 6938607 від 06 квітня 2005 року (а.с.9-10).

Згідно довідки, виданої Іваницьким старостинським округом Недригайлівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області 23.02.2018 за вих. № 76, вбачається, що в будинку за адресою: с. Зелене, вул. Миру, буд. 3, Недригайлівського району Сумської області, зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, власник домогосподарства, позивач по справі, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, дочка позивача, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, онука позивача, та відповідач по справі, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, не родич позивача (а.с.11).

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Наведені факти свідчать, що між сторонами виник спір про право користування житлом і усунення перешкод в його реалізації.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинана 4 ст. 9 ЖК України передбачає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

В ч. 2, ч. 3 ст. 64 ЖК України визначено, що до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому будинку, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 2 грудня 2010 року, Справа «Кривіцька та Кривіцький проти України» констатовано, що: «..п. 41 Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла… п. 43. Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування… Щоб захистити особу від свавілля, недостатньо забезпечити формальну можливість мати змагальне провадження для оскарження застосування положення закону в її справі. Якщо ухвалене в результаті судове рішення не містить обґрунтування або доказової бази, виникле втручання у гарантоване Конвенцією право може стати непередбачуваним та, як наслідок, не відповідати вимозі законності…п. 44. Крім того, втручання у право заявника на повагу до йог житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має бути зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою… Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи,що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Судом встановлено, що власником житлового будинку за адресою: с. Зелене, Недригайлівського району Сумської області, вул. Миру, буд. 3, є ОСОБА_1, позивач по справі.

Відповідач ОСОБА_3 проживає спільно з позивачем з 2000 року і по даний час фактично як подружжя, господарство ведуть спільно, мають спільний бюджет. Відповідач був зареєстрований у будинку за згодою позивача, інші члени її сім`ї не заперечували проти цього, будь-яких угод щодо користування будинком між собою сторони не укладали. Вказане не заперечується позивачем. Таким чином, в силу ст. 64 ЖК України, відповідач визнається членом сім`ї позивача, який вселився у належний позивачу будинок та проживав і користувався цим житлом на законних підставах в якості члена сім'ї власника, а тому відповідач набув і зберігає щодо цього житла передбачене ст. 156 ЖК України право користування ним нарівні з її власником.

Крім того, стаття 116 ЖК України визначає, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

При цьому позивачем не доведено, що відповідач саме систематично порушує правила співжиття та робить неможливим проживання позивача з ним, а навпаки позивач зазначила, що хоче й надалі проживати з відповідачем, але хоче щоб він перестав її ображати. До адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відповідача було притягнуто лише один раз 13.03.2018 (постанова від 13.03.2018 у справі № 582/269/18), а тому систематичність у даному випадку відсутня.

Таким чином, враховуючи, що відповідач на законних підставах вселився в будинок позивача, з її згоди, зі згоди членів її сім`ї, сторони з 2000 року по даний час спільно проживають, ведуть спільне господарство, мають спільні матеріальні витрати, фактично є подружжям, беручи до уваги відсутність будь-яких угод між ними щодо користування будинком, відсутність у відповідача іншого житла, а також відсутність систематичності у порушенні правил співжиття з позивачем, яке б робило неможливим проживання з ним в одному будинку, суд доходить висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням п.п. 5 п. 15 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України від 15.12.2017, до Апеляційного суду Сумської області через Недригайлівський районний суд Сумської області.

Повне рішення складено 19 липня 2018 року.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя : Я. Л. Петен