Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повне і вмотивоване)

29 березня 2018 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

судді Андреєва В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Петрової С.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м.Торецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Центрального району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, 20 березня 2018 року з уточненим позовом про позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову зазначив, що він є опікуном малолітнього ОСОБА_5 на підставі рішення виконаного комітету Миколаївської міської ради № 1096 від 11.12.2015 року. З серпня 2014 року малолітня дитина перебуває над його опікую та опікою його дружини ОСОБА_6. В свідоцтві про народження дитини у графі батьки ОСОБА_4 зазначена як матір. Дані про батька зазначені зі слів матері. ОСОБА_4 з 2010 року проживала з ОСОБА_7 однією сім'єю. Вони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Під час спільного проживання у них народився син ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 року. ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_7 Після початку антитерористичної операції в Донецькій та Луганській області в серпні 2014 року позивач разом зі своєю дружиною ОСОБА_6 переїхали жити до м.Миколаєва. Разом з собою вони забрати їх онука, який з того часу проживає з ними. ОСОБА_1 з дружиною піклуються про онука, утримують його, займаються його вихованням та його лікуванням. З моменту переїзду дитини до м.Миколаєва його матір ОСОБА_4 жодного разу не відвідувала дитину. Перші декілька місяців вона дзвонила та цікавилась дитиною, потім дзвінки припинились. ОСОБА_8 був разом з ними при бомбардуванні у м.Донецьк та переніс сильний стрес, йому потрібна медична допомога психолога, логопеда, у 2018 році піде до першого класу. Відповідач не бажає займатись лікуванням сина, його підготовкою до школи, вона не цікавиться чи вміє дитина читати, рахувати та інше. Вона ніяким чином не утримує дитину, не вітає дитину зі святами, днем народження, не дарить йому подарунки, іграшки, не купує одяг, продукти, солодощі та інше. ОСОБА_4 не має постійного місця проживання, характеризується негативно, мали місто порушення громадського порядку та зловживання алкогольними напоями. Позивач з дружиною повність взяли на себе піклування про онука, його виховання та розвиток. ОСОБА_8 знаходиться на їх повному матеріальному утриманні. У зв'язку з тим, що відповідач ухиляється та не бажає виконувати свої батьківські обов'язки, позивач просить позбавити її батьківських прав.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні, не заперечували щодо заочного розгляду справи.

Відповідач до суду не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не інформувала. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи.

Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позовні вимоги просив задовольнити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши усі доказі в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 779 від 11.09.2015 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. На підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1096 від 11.12.2015 року ОСОБА_1 призначено опікуном малолітнього ОСОБА_5

В свідоцтві про народження дитини у графі батьки ОСОБА_4 зазначена як матір, актовий запис № 870. Дані про батька зазначені зі слів матері. ОСОБА_4 з 2010 року проживала з ОСОБА_7 однією сім'єю. Під час спільного проживання у них народився син ОСОБА_8. Вони перебували у фактичних шлюбних відносинах, мешкали у житловому будинку АДРЕСА_1, якій належить дружині позивача ОСОБА_6, матері ОСОБА_7, що підтверджено Актом від 12.07.2017 року. Також зазначено, що з серпня 2014 року дитина постійно проживає та знаходиться на утриманні ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_7, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2. Після початку антитерористичної операції в Донецькій та Луганській області в серпні 2014 року позивач разом зі своєю дружиною ОСОБА_6 переїхали жити до м.Миколаєва. Разом з собою забрали онука ОСОБА_5, якій з того часу проживає з ними. Вони з дружиною піклуються за онуком, утримують його, займаються його вихованням та його лікуванням, про що свідчать характеристики сусідів у м.Миколаєві.

У характеристиці на ОСОБА_4 зазначено, що вона зареєстрована як багатодітна матір, за період проживання охарактеризувала себе з негативної сторони, зловживає спиртними напоями, відносини з сусідами не підтримує, веде аморальний спосіб життя, підтримує стосунки з особами схильними до вчинення злочинів та правопорушень.

З матеріалів справи, а саме з характеристики вихованця дошкільного навчального закладу №51 ОСОБА_5 вбачається, що вихованням дитини замаються дідусь та бабуся, батьків у ДНЗ ніколи не бачили, хлопчик про них навіть не згадує. Дитина відвідує психолога, логопеда. Після роботи з психологом хлопець став більш самостійним, рішучим, спокійним, але він потребує додаткової уваги з боку психолога, тому робота продовжується.

Судом також з'ясовано, що з моменту переїзду дитини до м.Миколаєва його матір ОСОБА_4 жодного разу не відвідувала дитину. Відповідач не бажає займатись лікуванням дитини, його підготовкою до школи, вона не цікавиться чи вміє дитина читати, рахувати та інше. Вона не несе ніяких витрат у зв'язку з лікуванням та навчанням сина.

Отже, відповідач взагалі не піклується про дитину, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків: не виховує її, не займається її розвитком, навчанням, не надає матеріальної допомоги, не піклується станом її здоров'я. На теперішній час позивачу невідомо ні місця проживання, ні місця роботи відповідача, зв'язку з ним не має.

Згідно висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 12.02.2018 року №292/02.02.01-22/22/14/18 позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно дитини ОСОБА_5 є доцільним, відповідає інтересам дитини.

З огляду на це, суд зазначає.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У ч.1 ст.164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись водному з них.

Відповідно до пункту 2 ст.164 Сімейного кодексу України, мати та батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини.

Так у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилався на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, а також ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 12 цього Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані поважати дитину, виховувати її, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Судом встановлено, що всі питання щодо виховання та утримання дитини вирішуються позивачем та його дружиною самостійно без участі та підтримки з боку відповідача.

Під час судового розгляду справи виявлено, що відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; взагалі не спілкується з дитиною; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення матері від виховання дитини, свідомого нехтування нею своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків.

За таких обставин суд вважає можливим позбавити відповідача ОСОБА_4 батьківських прав відносно її дитини ОСОБА_5

Крім того, відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є матір'ю дитини. Це підтверджено свідоцтвом про народження.

Отже, слід стягнути з неї аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_5

Стягнення судового збору з відповідача ст.141 ЦПК України про розподіл судових витрат між сторонами, не передбачено.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 263, 265, 280 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей Центрального району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1 відносно дитини - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.11.2017 року та продовжувати до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга на рішення суду позивачем подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений 05 квітня 2018 року.

Суддя: