Справа № 324/1682/17
Провадження № 2-з/324/7/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Каретник Ю.М.,

при секретарі Савченко Н.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Пологівського районного суду Запорізької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4, Пологівська районна державна адміністрація Запорізької області (Відділ з питань організації діяльності Центру надання адміністративних послуг) про визнання договору дарування недійсним.

11.04.2018 року до канцелярії Пологівського районного суду Запорізької області було подано заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у даній цивільній справі.

ОСОБА_1 на підставі ст.ст.149-151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову просить забезпечити його позовні вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шляхом накладення арешту на житловий будинок № 338 по вул. Центральній (Леніна) у с.Воскресенка (Чапаєвка) Пологівського району Запорізької області.

Під час розгляду вказаної заяви про забезпечення позову суд керувався положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України, відповідно до яких заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно із ч. 1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч. 3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно із розясненнями, наданими у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв по забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Натомість, у поданій заяві про забезпечення позову на обґрунтування необхідності застосування у даному випадку саме такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на будинок № 338 по вул. Центральній (Леніна) у с.Воскресенка (Чапаєвка) Пологівського району Запорізької області, ОСОБА_1 посилається лише на той факт, що вказаний житловий будинок 18.08.2014 року було подаровано ОСОБА_2 ОСОБА_3 з метою унеможливлення виконання судового рішення у справі № 324/1640/14-ц про стягнення коштів із ОСОБА_2 на його користь, яке на даний час не виконане. Тому з метою уникнення у подальшому можливості відчуження ОСОБА_3 іншим особам житлового будинку, розташованого за адресою: с.Воскресенка (Чапаєвка) Пологівського району Запорізької області, вул. Центральна (Леніна), 338, що є предметом оспорюваного правочину, він вбачає необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на цей будинок.

При цьому, заявник не конкретизує, які саме факти чи обставини дають йому обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_3 вживає чи буде вживати заходи з метою відчуження будинку № 338 по вул. Центральній (Леніна) у с.Воскресенка (Чапаєвка) Пологівського району Запорізької області з метою ухилення від виконання можливого судового рішення про задоволення його позову про визнання договору дарування недійсним.

Тобто, заявник не обґрунтував належними та допустимими доказами існування саме реальної загрози істотного ускладнення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При цьому, суд критично ставиться до посилання ОСОБА_1 на той факт, що дарування вказаного житлового будинку мало на меті унеможливлення виконання судового рішення у справі № 324/1640/14-ц про стягнення коштів із ОСОБА_2 на його користь, яке на даний час не виконане, оскільки вказана обставина не доводить факт того, що ОСОБА_3, яка не була стороною вказаної справи, вживає чи буде вживати заходи для унеможливлення виконання судового рішення у справі про визнання договору дарування недійсним.

Окрім того, про недоведеність ОСОБА_1 наявності на даний час загрози істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у справі про визнання договору дарування недійсним свідчить і той факт, що договір дарування будинку № 338 по вул. Центральній (Леніна) у с.Воскресенка (Чапаєвка) Пологівського району Запорізької області між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано ще 18.08.2014 року і станом на 27.10.2017 року вказаний будинок ОСОБА_3 не передала у власність третім особам. Вказані відомості відображені у долученій ОСОБА_1 до позовної заяви копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 27.10.2017 року №101777893. При цьому, заявником не було надано до суду актуальної інформації про те, кому на час звернення до суду із заявою про забезпечення позову належить будинок № 338 по вул. Центральній (Леніна) у с.Воскресенка (Чапаєвка) Пологівського району Запорізької області.

Також жодних доказів на підтвердження викладених у заяві про забезпечення позову обставин, окрім доказів на підтвердження невиконання судового рішення у справі № 324/1640/14-ц та зростання заборгованості ОСОБА_2 перед заявником, у тому числі й щодо наявності реальної загрози істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду безпосередньо у справі № 324/1682/17, у звязку з розглядом якої було подано вказану заяву, ОСОБА_1 до суду не надав.

Окрім того, ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову не вказав та не долучив до заяви докази на підтвердження вартості житлового будинку, на який він просить накласти арешт, що унеможливлює вирішення судом питання про співмірність обраного заявником заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Також судом враховано, що право приватної власності особи захищається не лише нормами національного законодавства, але і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою вимог ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Тобто, зважаючи на те, що ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову належним чином не обґрунтував наявність саме реальної загрози істотного ускладнення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у справі № 324/1682/17, а також на відсутність актуальних відомостей про власника та вартість будинку, на який він просить накласти арешт, суд вважає, що задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, призведе до порушення вимог ч.3 ст.150 ЦПК України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки вид забезпечення позову, обраний позивачем, в даному випадку не буде співмірним із заявленими позовними вимогами, а також не буде дотримано вимог про пропорційність втручання у право на мирне володіння майном визначеним цілям.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153, 258-261, 353-354 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв по забезпечення позову», ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4, Пологівська районна державна адміністрація Запорізької області (Відділ з питань організації діяльності Центру надання адміністративних послуг) про визнання договору дарування недійсним.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд Запорізької області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: