Справа № 466/515/18 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/811/601/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 травня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2, треті особи ЛКП «Балатон- 409», Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, про зобов'язання відповідача не чинити йому перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_4

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що квартира АДРЕСА_1 належить йому та відповідачу на праві спільної часткової власності, а саме, йому належить 1/3 частка, а відповідачу - 2/3. Згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04.02.2009р., яке набрало законної сили, встановлено порядок користування спірною квартирою, йому виділено в користування кімнату площею 11,8 кв.м., а кухню та комунальні вигоди залишено в спільному користуванні. В жовтні 2017 року йому стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 самовільно, без будь-яких дозволів районної адміністрації та згоди його, як співвласника майна, здійснив перепланування квартири: змістив стіни у коридорі, ліквідував стіну між туалетом і ванною, переставив водопровідні труби, тощо. Внаслідок таких дій відповідача суттєво зменшилась площа коридору загального користування, площа приміщення санвузла, натомість збільшилась площа кімнати, що перебуває в користуванні відповідача. Позивач, як співвласник квартири, дозволу для перепланування квартири не давав. При цьому на даний час в житловому приміщенні не завершені ремонтні роботи, квартира втратила товарний вигляд, внаслідок чого суттєво зменшена її ціна для подальшої реалізації.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та привести квартиру у попередній стан, відповідно до технічного паспорту ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 23.11.17 р. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_2 вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, судом першої інстанції не враховано та не надано належної правової оцінки тому, що згідно наданого акту ЛКП Балатон -409 від 14.05.2018 року у спірній квартирі дійсно проведено перепланування, а саме, ширину загального коридору зменшено за рахунок заміни стіни цегляної кладки на газоблоки, вказаною стіною замуровано дверний прохід до житлової кімнати площею 8.3 кв.м. та зменшено розмір санвузла та об'єднано туалет з ванною кімнатою. Площа переобладнаних квартир не виведено, так як обмірів квартири не проведено, зміни у підключенні до загально-будинкових інженерних мереж не виявлено, а відтак не доведено та необгрутовано належними та допустимими доказами твердження позивача про зменшення приміщень загального користування. Також, зазначає, що суд не взяв до уваги його заперечення про те, що площа житлових кімнат фактично не змінилась, а у спірній квартирі проведені ремонтні роботи, що покращили її стан, оскільки замінено криві стіни, старі комунікаційні мережі, встановлено нові вікна. Крім того покликається на те, що необґрунтованим є посилання суду першої інстанції на «Правила користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», що затверджені Постановою КМ України від 08 жовтня 1992 року №572 та «Правила утримання жилих будинків та прибудинкової територій», затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, зокрема, що такі роботи потребували отримання дозвільних документів, оскільки згідно постанови КМ України від 28 грудня 2016 року №1024, якою внесено зміни до «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», власник, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування свого помешкання на підставі ст.ст. 100 і 152 Житлового кодексу УРСР, відповідно до цих статей виконання наймачем та власниками робіт з переобладнання та перепланування житлового будинку, житлового приміщення та житлового приміщення приватного фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що надають право на їх проведення. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не вимагається. Враховуючи наведене просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користуватися жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд першої інстанції, встановивши, що відповідач, як співвласник квартири АДРЕСА_1, здійснив її перепланування без погодження з іншим її співвласником, чим порушив його права, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Стаття 355 ЦК України передбачає, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. (ч.1 ст. 356 ЦК України).

Відповідно до ч. ч.1,2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1, ОСОБА_3 належить 1/3 частка квартири, а ОСОБА_2 - 2/3 частки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04.02.2009 р., яке набрало законної сили, встановлено порядок користування даною квартирою, а саме ОСОБА_3 виділено в користування кімнату площею 11,8 кв.м., а кухню та комунальні вигоди залишено в спільному користуванні. Цим же рішенням зобов»язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні спірною квартирою та вселено його у спірну квартиру.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК судові рішення, які набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З пояснень учасників справи, з технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3, акту ЛКП «Балатон», суд першої інстанції встановив, що відповідач ОСОБА_2, без погодження з позивачем, як співвласником квартири, провів перепланування квартири, в результаті чого змінилася площа кімнат, зменшилася площа приміщень, залишених судом у спільному користуванні двох співвласників, змінилося підключення до загальнобудинкових комунікацій.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції взяв до уваги технічний паспорт, з якого вбачається зменшення площі коридору, санвузла та збільшення площі кімнати, що перебуває в користуванні відповідача порівняно із попереднім планом до перепланування; комісійний акт ЛКП Балатон-409 від 14.05.2018 р., з якого вбачається, що у спірній квартирі дійсно проведено перепланування, а саме: ширину загального коридору зменшено за рахунок заміни стіни цегляної кладки на газоблоки; вказаною стіною замуровано дверний прохід до житлової кімнати площею 8,3 кв.м. та зменшено розмір санвузла та об»єднано туалет з ванною кімнатою.

Вищенаведеними доказами спростовуються доводи апелянта про те, що проведені ним ремонтні роботи не змінили суттєво планування спірної квартири, оскільки, як встановлено судом прешої інстанції, за рахунок проведених перепланувань відповідач ОСОБА_2 суттєво зменшив площу коридору, санвузла, що перебували у спільному користуванні співвласників квартири згідно вищевказаного судового рішення, збільшивши при цьому площу кімнат, що перебувають у його користуванні.

Вказане свідчить про те, що дії відповідача обмежують позивача в праві користування належною йому 1/3 часткою спірної квартири, користування приміщеннями, залишеними рішенням Шевченківського районного суду м. Львова у спільному користуванні обох співвласників.

З врахуванням положень ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд першої інстанції давши належну оцінку зібраним у справі доказам, в оскаржуваному рішенні вірно зазначив, що відповідачем, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача про перепланування ОСОБА_2 квартири, внаслідок чого були порушені права позивача ОСОБА_3, що виявилось у зменшенні належної йому площі користування.

На думку колегії суддів висновок суду першої інстанції про те, що відповідач здійснив перепланування квартири, співвласником якої також є позивач, без його згоди, порушивши тим самим його права, ґрунтується на належних та допустимих доказах, і з врахуванням того, що відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не дав належних та допустимих доказів, які б спростовували такий висновок суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які є достатньо мотивовані.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 травня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 30.11.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.