ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем УКРАЇНИ

справа № 642/5694/16-ц

провадження № 22-ц/818/596/18

05 грудня 2018 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

імена (найменування сторін):

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сокуренка Євгена Сергійовича - представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2018 року в складі судді Бородіної О.В.,

у с т а н о в и в:

В вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») в особі свого представника Сафіра Федіра Олеговича звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 29 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір НАЕ2GК01270066, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 18 181 долар США 72 центи зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 28 листопада 2019 року.

В цей же день з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором укладено Договір поруки № 1, відповідно до умов якого ОСОБА_2 поручився перед АТ КБ «Приватбанк» за виконання ОСОБА_1 зобов'язань за Кредитним договором НАЕ2GК01270066 від 29 листопада 2006 року.

ОСОБА_1 належним чином не виконав умови договору та порушив взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість в сумі 10 078 доларів США 38 центів, що еквівалентно 250 044 грн. 61 коп., яка складається з: 8 154 доларів США 71 цент - заборгованості за кредитом, 1 411 доларів США 67 центів - заборгованості за процентами за користування кредитом, 512 доларів США 00 центів - заборгованість по комісії за користування кредитом. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості в розмірі 10 078 доларів США 38 центів та вирішити питання про стягнення судового збору.

05 грудня 2017 року ОСОБА_5 подав заперечення на позов, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог до поручителя.

Заперечення мотивовані тим, що умовами кредитного договору було передбачено погашення кредиту періодичними платежами. Оскільки ОСОБА_1 припинив виконання своїх зобов'язань за Кредитним договором НАЕ2GК01270066 від 29 листопада 2006 року з 25 квітня 2015 року, а позивач звернувся до суду лише 12 серпня 2016 року, тобто з порушенням шестимісячного строку пред`явлення вимоги до поручителя, а також річного строку звернення до суду, порука є припиненою.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2018 року позов задоволено частково. З ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за Кредитним договором НАЕ2GК01270066 від 29 листопада 2006 року в розмірі 10 078 доларів США 38 центів та 3 750 грн. 67 коп. судового збору. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що боржник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконав належно взяті за договором кредиту зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості та, враховуючи те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, останній має нести цивільно-правову відповідальність. Враховуючи те, що ОСОБА_1 припинив виконання своїх зобов'язань за Кредитним договором НАЕ2GК01270066 від 29 листопада 2006 року з 25 квітня 2015 року, а банк звернувся у суд із позовом лише 12 серпня 2016 року, тобто з порушенням шестимісячного строку пред`явлення вимоги до поручителя, а також річного строку звернення до суду, суд першої інстацнії вважав, що порука є припиненою.

13 серпня 2018 року Сокуренко Євген Сергійович - представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Апеляційного суду Харківської області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив змінити рішення суду першої інстанції, скасувавши його в частині відмови в задоволенні позову до ОСОБА_2, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно з пунктом 12 Договору поруки порука припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, строк закінчення якого - 28 листопада 2019 року. Оскільки суд першої інстанції не з'ясував належним чином умов договорів кредиту та поруки, підстав для відмови в позові до поручителя не було.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 серпня 2018 року в складі судді Кругової С.С. відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04 вересня 2018 року в складі суддів Кругової С.С. Пилипчук Н.П., Котелевець А.В. справа призначалася до розгляду.

07 вересня 2018 року ОСОБА_6 - представник ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення на підставі належним чином оцінених доказів.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УШ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

05 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу передано до Харківського апеляційного суду.

Станом на день надходження справи до Харківського апеляційного суду ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, 29 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір НАЕ2GК01270066, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 18 181 долар США 72 центи зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 28 листопада 2019 року. Згідно з умовами договору позичальник повинен щомісячно сплачувати платіж в розмірі 217 доларів США 74 центів.

В цей же день з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором укладено Договір поруки № 1, відповідно до умов якого ОСОБА_2 поручився перед АТ КБ «Приватбанк» за виконання ОСОБА_1 зобов'язань за Кредитним договором НАЕ2GК01270066 від 29 листопада 2006 року.

В пункті 12 Договору поруки № 1 від 29 листопада 2006 року сторони погодили, що порука припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором НАЕ2GК01270066 від 29 листопада 2006 року.

ОСОБА_1 належним чином не виконав умови договору та порушив взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість в сумі 10 078 доларів США 38 центів, що еквівалентно 250 044 грн. 61 коп., яка складається з: 8 154 доларів США 71 цент - заборгованості за кредитом, 1 411 доларів США 67 центів - заборгованості за процентами за користування кредитом, 512 доларів США 00 центів - заборгованість по комісії за користування кредитом, що підтверджується наданим позивачем розрахунком.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 533 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою,боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором, у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Якщо умовами договору кредиту передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає у такому ж розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як установлено кредитним договором, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обчислення установленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

Якщо банк пред'явив вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним двором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Зазначена правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1455цс17 та в інших, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 14-145цс18, в яких були встановлені подібні правовідносини.

Судом установлено, що боржник та поручитель первинно взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 28 листопада 2019 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості в розмірі 10 078 доларів США 38 центів.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги з урахуванням вказаних правових позицій Верховного Суду України та Великової Палати Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Сокуренка Євгена Сергійовича - представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 06 грудня 2018 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова