Справа № 136/646/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2018 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Стадника С.І.

секретаря судового засідання Белінської С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суд міста Липовець цивільну справу за заявою ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи - Липовецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про встановлення факту народження дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувсь до суду із заявою про встановлення факту народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території в м. Ялта Автономна Республіка Крим. Обґрунтовуючи заяву заявник вказав, що отримати свідоцтво про народження у відділі ДРАЦ неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованої території України. За таких обставин документи про народження доньки не можуть бути прийняті на території України для здійснення реєстрації народження дитини відповідно до статті 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану". Встановлення факту народження дитини заявникові необхідно для отримання свідоцтва про її народження.

В заяві заявник вказав, що розгляд справи просить проводити у його відсутність.

Оскільки особа скористалась правом на розгляд справи у її відсутність, суд ухвалює рішення на підставі наявних в справі матеріалів, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив, що 14.09.2013 року Відділ РАЦСм. Ялта АР Крим зареєстрував шлюб ОСОБА_1 з ОСОБА_4, яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на "ОСОБА_4".

15.07.2014 року Відділ ДРАЦС реєстраційної служби Ялтинського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим видав Свідоцтво про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2, в якому її батьком записаний ОСОБА_1, а матір'ю - ОСОБА_4.

Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження.

Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 встановлено, що реєстрація народження дитини проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження (форма № 103/о) у разі народження в закладі охорони здоров'я або медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о) та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я, якщо дитина народилась за межами закладу охорони здоров'я встановленого зразку та на підставі інших документів у визначених випадках.

Судом встановлено, що зазначені вище документи не відповідають вимогам законодавства України, оскільки вони були видані на тимчасово окупованій території України визначеній відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", Постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", а тому не можуть бути прийняті відділом державної реєстрації актів цивільного стану України для здійснення реєстрації народження відповідно до статті 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану".

Статтями 315-219 Цивільного процесуального кодексу України передбачена можливість встановлення юридичного факту, що має значення в судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного процесуального кодексу України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" територія Автономної Республіки Крим визначається як тимчасово окупована територія.

Права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У 1971 році Міжнародним судом ООН були сформульовані так звані "намібійські винятки", з яких випливає, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" (пункт 125) зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) своєю практикою, що склалась, також підтримав цей стандарт. Зокрема, у справах "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) ЄСПЛ приділив увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. Судом було констатовано, що "Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92).

Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено факт народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2, батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_4, в м. Ялта Автономної Республіка Крим, тобто на території, яка за законодавством України визнається як тимчасово окупована територія.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", ст. 315-319 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити юридичний факт народження ІНФОРМАЦІЯ_3 на тимчасово окупованій території в місті Ялта Автономна Республіка Крим - ОСОБА_2, батьком якої є ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1), а матір'ю - ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2).

Допустити рішення суду до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя С.І. Стадник