Справа № 487/6590/17
Провадження № 2/487/828/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

27.03.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Гаврасієнка В.О., за участю секретаря судового засідання Гречаної А.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

14.12.2017 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 є матір'ю трьох дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Діти проживають разом із матір'ю в квартирі АДРЕСА_1. Перевіркою за місцем проживання встановлено, що помешкання знаходиться в антисанітарному стані, квартира потребує ремонту та генерального прибирання. На усі зауваження та попередження мати не реагує, умови проживання не покращує, чим створює реальну небезпеку для здоров'я дітей. Через низький виховний потенціал відповідача, дочка ОСОБА_2 не відвідує заняття в навчальному закладі, дитина постійно перебуває у депресії. Відповідач не здійснює належного контролю та догляду за дітьми, за що неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності. Посилаючи на викладене представник позивача, просив позов задовольнити.

Представник позивача до судового засідання не з'явилася, суду надала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, та врахувати той факт, що старша дитина ОСОБА_2 досягла повноліття та винести рішення на розсуд суду, розглянувши долучені до справи документи.

Відповідач до судового засідання не з'явилася, хоча про час і місце засідання була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила.

Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.3-4).

Відповідно ст. 150 СК України, встановлено обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 1 ст.170 СК України, закріплено загальні положення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

У відповідності до вказаного положення відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав можливе лише за наявності підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 164 СК України. А саме: батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. А також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв'язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої.

Як вбачається з психолого-педагогічної характеристики учениці 6 класу МСЗОШ ОСОБА_3, яка складена за підписом вихователя, практичного психолога та директора МСЗОШ, прийнявши до уваги останні зауваження вчителів, мати почала приводити ОСОБА_3 до школи та звертати увагу на навчання дитини.

Згідно акту обстеження умов проживання від 06.03.2018 року, завіреного печаткою Служби у справах дітей Адміністрації Заводського району, проведено обстеження умов проживання в АДРЕСА_1. Умови проживання потребують покращення, діти мешкають в одній кімнаті з матір'ю та старшою сестрою, речі по сезону є. Також судом встановлено, що старша дочка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за час розгляду справи досягла повноліття.

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В преамбулі до Конвенції про права дитини, зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні.

Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Крім того, у п. 50 вказаного рішення («Савіни проти України») Європейським судом наголошено, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків, захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

Разом з тим, суду не надано будь-яких доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків з виховання дітей (незабезпечення фізичного і духовного розвитку), жорстокого поводження з дітьми (фізичне або психологічне насильство зі сторони матері), хронічного алкоголізму відповідача, або інших обставин, які б зумовлювали необхідність відібрання дітей, суду не представлено.

Жодної з обставин, які передбачають можливість відібрання дитини від матері на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Також, суд вважає, що відібрання дитини від матері не забезпечуватиме інтересів самих дітей та може стати психотравмуючим фактором для дітей, питання щодо належного виховання дітей можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання з матір'ю.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки представником позивача не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 79-81 ЦПК України.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Декларацією прав дитини, Законом України «Про охорону дитинства», статями 150,164, 170 Сімейного Кодексу України, статтями 7, 10, 76-81, 133, 141, 244-245, 247, 259, 263-265, ЦПК України суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради (місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, ) до ОСОБА_1 (проживає: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Миколаївської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя підпис В.О. Гаврасієнко

З оригіналом згідно.

Суддя В.О. Гаврасієнко