Апеляційне провадження №22-ц/824/3366/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Симоненко І.В.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з вище зазначеним позовом, обґрунтовуючи його наступним:

22 квітня 2006 року між сторонами був зареєстрований шлюб. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2015 року шлюб між ними розірваний. В період шлюбу у 2009 році позивач з відповідачем за рахунок спільних коштів, придбали автомобіль марки Ford Escort 1.4 CL, 1991 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, вартість якого була оцінена експертом станом на жовтень 2017 року у розмірі 31246,25 грн. Вказана машину позивач вважає об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, відтак просив визнати право власності на ? частку автомобіля за кожною із сторін.

У квітні 2018 року, не погоджуючись із вказаним позовом, відповідач подала зустрічний позов, який ухвалою суду було прийнято до розгляду та об'єднано в одне провадження із первісним позовом. Зустрічний позов обґрунтований тим, що автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя, зареєстрований за нею, між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку користування ним. Оскільки предметом поділу є неподільна річ, в порядку поділу спільного майна подружжя просила припинити право ОСОБА_1 на ? частку автомобіля, визнати за нею право власності на спірний автомобіль, стягнути з неї на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 15623,12 грн., що складає ? вартості спільного майна. Вказані кошти були внесені нею на депозитний рахунок Шевченківського районного суду міста Києва.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 - задоволено. Вирішено: в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя припинити право ОСОБА_1 на ? частку в спільному майні подружжя, визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 15623,12 грн., які знаходяться на депозитному рахунку Шевченківського районного суду міста Києва в Територіальному управління Державної судової адміністрації в місті Києві, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 704,80 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, постановити нове рішення, яким в задоволенні зустрічного позову відмовити та задовольнити первісний позов у повному обсязі. Посилався на незаконність, необґрунтованість такого рішення, ухвалення його з порушенням норм матеріального і процесуального права, при цьому вказав, що суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному об'єктивному та неупередженому розгляду справи. Вказав, що погоджується із твердженням ОСОБА_2, що спірний автомобіль є неподільним і виділення частки в натурі є неможливим, але вважає недоведеним належними та допустимими доказами, що спільне володіння і користування автомобілем є неможливим.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду - законне та обґрунтоване, що в повному обсязі відповідає завданню цивільного судочинства. Зазначила, що факт звернення ОСОБА_1 до суду про поділ майна свідчить саме про відсутність згоди між ними з приводу володіння, користування та розпорядження спільним автомобілем, та відповідно до порушених прав.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи зустрічну вимогу про поділ автомобіля, суд першої інстанції цілком обґрунтовано керувався положеннями ст. 69, 70 СК України, відповідно до яких дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, як і про те, що у разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Належність даного автомобіля до спільної сумісної власності сторін не заперечується сторонами та додатковому доведенню не підлягає.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК України). При цьому присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених ст. 365 ЦК України. Згідно із ч.5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду з одного боку є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою. При цьому колегія суддів апеляційного суду поділяє позицію суду першої інстанції щодо наявності передбачених ч.5 ст. 71 СК України підстав для присудження одному з подружжя грошової компенсації. Погоджується колегія суддів апеляційного суду й з висновками суд першої інстанції щодо того, що обставини справи свідчать про неможливість спільного володіння та користування сторонами спірним автомобілем.

Правовідносини, в яких позивач за зустрічним позовом просив припинити право власності відповідача на частку в майні з виплатою грошової компенсації, регулюються положенням статті 365 ЦК України, яка передбачає права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Таким чином присудження грошової компенсації може мати місце з передбачених ст. 365 ЦК України підстав за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Судом першої інстанції вірно враховані зазначені правові норми та обставини справи. При цьому ОСОБА_2 здійснила внесення відповідної частини вартості спірного майна на депозитний рахунок суду, тобто вчинила дії, передбачені вищезгаданими правовими нормами.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, повно з'ясував усі фактичні обставини справи, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та ґрунтуються на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П. Приходько