АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«25» липня 2018 року м. Херсон

Справа № 654/1358/17

Провадження № 22-ц/791/721/18

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя - доповідач)Кузнєцової О.А.
суддів:Вейтас І.В.,
Приходько Л.А.,
секретарКутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області у складі судді Ширінської О.Х. від 05 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що з 1998 року перебуває з відповідачем у шлюбних відносинах. У листопаді 2000 року вона дала у борг ОСОБА_6 свої особисті кошти у сумі 3 100 доларів США, про що останній склав відповідну розписку, де зазначено про повернення коштів по мірі можливого. Кошти потрібні були відповідачу для викупу квартири його рідного брата. На теперішній час їх сім'я фактично розпалася і вона, разом із їх спільним сином, проживає окремо. Протягом усіх років сумісного проживання вона не мала нагальної потреби у поверненні зазначених коштів, оскільки працювала на кількох роботах. На теперішній час зобов'язання відповідача по поверненню коштів набули актуальності , оскільки потреба у коштах викликана утриманням спільного з відповідачем сина. Зазначаючи, що ОСОБА_6 добровільно борг відмовляється повертати, пояснюючи свою фінансову неспроможність скрутним матеріальним становищем, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_6 на свою користь заборгованість за договором позики, укладеним 17 листопада 2000 року, у сумі 3 100 доларів США, зі сплатою в гривні за офіційним курсом НБУ на день здійснення такої оплати.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 05 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, а також на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Письмових відзивів (заперечень) на скаргу до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами, що кошти, які вона передавала чоловіку по розписці, є саме її особистою власністю і не відносяться до спільної сумісної власності подружжя.

Так, судом встановлено, що з серпня 1998 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. В період перебування у шлюбі у них народився син. На теперішній час шлюб між сторонами не розірвано, проте сторони проживають окремо. Зазначені факти сторонами не заперечуються.

З матеріалів справи вбачається, що в період шлюбу 17 листопада 2000 року між сторонами по справі укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_5 надала у борг ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 3 100 доларів США, який останній зобов'язався повернути по мірі можливого, про що відповідачем складено відповідну розписку (а.с.5).

На теперішній час грошові кошти відповідачем не повернуто.

Під час розгляду справи як і в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, відповідач ОСОБА_6 зазначав, що розписку про отримання коштів він дійсно складав, кошти в сумі 3 100 доларів США від дружини отримував, проте зазначені кошти було витрачено виключно на потреби сім'ї.

Позивач, під час розгляду справи, також зазначала, що передані позивачу кошти були її особистою власністю, а саме кошти, які вона отримала від продажу у 1998 році належної їй квартири в м. Прилуки Чернігівської області, де вона раніше проживала. Під час складання розписки відповідач зазначав, що кошти йому потрібно для термінового викупу квартири його брата із застави. Проте на що дійсно було витрачено зазначені кошти їй взагалі невідомо.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві тук ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року встановлено, що ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Отже, спірні відносини, що виникли та існують між сторонами, регулюються нормами КпШС, СК України та ЦК України.

Згідно приписів ст. 27 КпШС, який діяв на час укладення договору позики між сторонами, подружжя може укладати між собою всі дозволені законом майнові угоди.

Відповідно до ч.1 ст.64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Наявна в матеріалах справи розписка підтверджує отримання ОСОБА_6 від позивачки в борг коштів в сумі 3 100 доларів США (про що відповідачем не заперечується), містить зобов'язання про їх повернення ОСОБА_5, а також дату отримання коштів. Зі змісту розписки не випливає, що кошти, які передаються, являються спільною сумісною власністю подружжя, або мають бути використані в інтересах сім'ї. Також дана розписка не містить умови щодо строку повернення позики, тому, у відповідності до ч.1 ст.1049 ЦК України, такий борг має бути повернений позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це. Як вбачається з матеріалів справи, позивач з вимогою про стягнення боргу з відповідача звернулася до суду у травні 2017 року. Проте ОСОБА_6 з моменту пред'явлення позивачем такої вимоги та до теперішнього часу боргові зобов'язання не виконано.

Наявне в розписці зазначення про повернення боргу по мірі можливого не має правового обґрунтування, оскільки воно не впливає на обов'язок позичальника повернути грошові кошти позикодавцю у строк та в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Отже, виходячи зі змісту розписки від 17 листопада 2000 року, та враховуючи вимоги ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, між сторонами був укладений саме договір позики, відповідно до якого відповідач отримав кошти, які не повернув позивачеві, і укладення такого договору сторонами не суперечить чинному законодавству, а саме ст.64 СК України, ст. 27 КпШС.

На підставі наведеного, зважаючи на те, що між сторонами у шлюбі існували фінансові відносини, які вони визначили на свій розсуд, укладаючи між собою угоду щодо надання грошей у борг один одному з поверненням у визначений ними строк (на підставі складеної розписки), а також враховуючи, що відповідачем не заперечується факт отримання таких коштів та їх неповернення на вимогу позивачки, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики.

Крім того, посилання відповідача на те, що кошти були витрачені на потреби сім'ї, не мають правового значення у даній справі, оскільки сторонами було обрано дотримання письмових договірних відносин, які регулюються нормами ЦК України, та відповідачем, в порушення ст.81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що отримані ним кошти є спільною сумісною власністю подружжя, або що такі кошти, було використано ним на потреби сім'ї.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики у розмірі 3 100,00 доларів США.

Згідно зі ст. 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Згідно з офіційним курсом валют НБУ на день ухвалення рішення, а саме 25 липня 2018 року, 100 доларів США еквівалентно 2658,3191 гривні. За даним курсом 3 100 доларів США - еквівалентно 82 407,89 гривень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджені сплачені останньою суми судового збору у загальному розмірі 2 050,71 грн. (а.с.1а, 63).

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367,368,374,376,381-384,390 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 05 березня 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення:

Позов ОСОБА_5 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 суму боргу за договором позики в розмірі 3 100 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 25 липня 2018 року становить 82 407,89 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 2 050,71 грн.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складання повного тексту судового рішення - 26 липня 2018 року.

Головуючий О.А. Кузнєцова

Судді: І.В.Вейтас

Л.А.Приходько