АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1306/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 лютого 2018 року, постановлену під головуванням судді Кондрацької Н.М., у справі за позовом ОСОБА_5 до відкритого акціонерного товариства «Ірпінський комбінат «Перемога» про стягнення компенсації та середнього заробітку, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_5 звернулась до відповідача з позовом про стягнення компенсації та середнього заробітку.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 лютого 2018 року провадження по справі закрито.

На вказану ухвалу ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права. Крім того зазначає, що при визначенні юрисдикції справи за позовом про стягнення заробітної плати з роботодавця, слід враховувати положення п. 1-1 розділу Х «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги ст. 15 ЦПК України та ст. 12 ГПК України.

Просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Закриваючи провадження у справі районний суд прийшов до висновку, що даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Так, відповідно до пункту 7 частини першої статті 12 ГПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій) та частини четвертої статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року № 2344-ХІІ в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 22 грудня 2011 року № 4212-VI до підвідомчості господарських судів відносяться справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

4 листопада 2012 року набрав чинності ОСОБА_6 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань» від 2 жовтня 2012 року № 5405-VI, що доповнив розділ X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону України N 4212-VI пунктом 1-1, згідно з яким положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом;

Таким чином ОСОБА_6 України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції Закону України N 4212-VI (зі змінами, внесеними Законом України № 5405-VI) набрав чинності 19 січня 2013 року.

Відповідно ГПК України з 19 січня 2013 року встановив для господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, підвідомчість усіх майнових спорів з вимогами до боржників у такій справі.

ОСОБА_6 України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» згідно з пунктом 1-1 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» (зокрема і його частина четверта статті 10) не може бути застосований до справ про банкрутство, провадження в яких порушено до 19 січня 2013 року, якщо на цю дату господарським судом ухвалено постанову про визнання боржника банкрутом.

З матеріалів справи вбачається, що 27 листопада 2009 року Господарський суд Київської області ухвалив постанову у справі якою визнав відповідача банкрутом і відкрив ліквідаційну процедуру.

Отже, станом на 19 січня 2013 року вже було відкрито провадження по банкрутству відповідача. Відтак, згідно з пунктом 1-1 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», приписом частини четвертої статті 10 цього Закону та пункту 7 частини першої статті 12 ГПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій) не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Така позиція підтримана і у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 456/20/16-ц.

Районний суд на вище зазначені вимоги не звернув увагу, що призвело до порушення норм процесуального права. У звязку з чим ухвала суду першої інстанції, відповідно до ст. 379 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 лютого 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді