ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 303/1522/16-ц

провадження № 61-1910св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: голова Завидівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області ОСОБА_5, Завидівська сільська рада Мукачівського району Закарпатської області,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу голови Завидівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області ОСОБА_5 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 травня 2016 року, ухвалене у складі судді Куцкір Ю. Ю., та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 червня 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Джуги С. Д., Готри Т. Ю., Леска В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до голови Завидівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області ОСОБА_5 та Завидівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у відповідності до строкового трудового договору № 01 від 1 квітня 2015 року, укладеного між нею та Завидівською сільською радою Мукачівського району Закарпатської області, і розпорядження сільського голови № 03 вона прийнята на посаду спеціаліста-землевпорядника Завидівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області з 1 квітня 2015 року на 0,5 ставки посадового окладу. Трудовий договір укладено строком на один рік.

12 лютого 2016 року розпорядженням Завидівського сільського голови № 2 її звільнено з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України за порушення п. 2.1 строкового трудового договору, а саме за ігнорування письмових доручень голови сільської ради в сфері земельних питань, а також у зв'язку з відсутністю на роботі без поважних причин першого, третього, п'ятого та дев'ятого лютого 2016 року.

Таке звільнення позивач вважає незаконним та безпідставним, оскільки 29 січня 2016 року вона написала заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням, оголосивши її на сесії сільської ради, однак вказана заява залишена сільським головою без задоволення.

Позивач вказує на те, що вона не мала можливості офіційно подати і зареєструвати заяву про звільнення у Завидівській сільській раді, тому що всі журнали вхідної та вихідної кореспонденції, а також журнали письмових заяв та скарг сільський голова забрав у свій кабінет і не надає до них доступу. У зв'язку з цим вона 4 лютого 2016 подала другу заяву про звільнення за власним бажанням, яка також сільським головою розглянута не була.

Також ОСОБА_4 посилалась на те, що причина її звільнення, зазначена в розпорядженні Завидівського сільського голови № 2 від 12 лютого 2016 року, не відповідає дійсності, оскільки тривалість її робочого часу складала 20 годин на тиждень, тому за усною домовленістю з попереднім сільським головою вона працювала через один день, що у сукупності за тиждень складало 20 годин. У такому режимі вона також працювала під час повноважень сільського голови ОСОБА_5 і до подання нею заяви про звільнення зауважень з цього приводу він не висловлював.

Крім того, сільський голова в порушення норм трудового законодавства не ознайомив її з розпорядженням про звільнення, копію розпорядження не вручив, у день звільнення трудову книжку не видав і повного розрахунку з нею не провів.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_4 просила про задоволення позову.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 травня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді спеціаліста-землевпорядника Завидівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області з 12 лютого 2016 року та стягнено на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 2 099,80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звільнення позивача за прогули є незаконним, оскільки відповідачем не надано належних доказів порушення позивачем трудової дисципліни, а саме вчинення нею прогулу. Крім того, суд першої інстанції також вказував на те, що матеріали справи не містять доказів ознайомлення ОСОБА_4 з Правилами внутрішнього трудового розпорядку з врахуванням 0,5 ставки посадового окладу.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24 червня 2016 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 травня 2016 року змінено в частині правового обґрунтування підстав задоволення позову ОСОБА_4

Резолютивну частину рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що частина обставин, зазначених у розпорядженні про звільнення, була підставою накладення 9 лютого 2016 року дисциплінарного стягнення, після якого жодне із порушень, про які йдеться у розпорядженні (відсутність на роботі 1, 3, 5 та 9 лютого 2016 року), позивач не вчиняла. Крім того, апеляційний суд, вказав, що до застосування дисциплінарного стягнення письмових пояснень від позивача не зажадали.

У серпні 2016 року голова Завидівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 червня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій належним чином не з'ясовано фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення. Судами залишено поза увагою те, що строк договору, укладеного 1 квітня 2015 року з позивачем, закінчився, і штатним розписом апарата Завидівської сільської ради посада спеціаліста-землевпорядника не передбачена і не передбачена на час вирішення справи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою і ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 1 квітня 2015 року між Завидівською сільською радою Мукачівського району Закарпатської області та ОСОБА_4 укладений строковий трудовий договір № 01 на один рік, відповідно до п. 1.2 якого предметом якого є трудові відносини в межах, визначених цим договором, посадовими обов'язками працівника.

Розпорядженням Завидівського сільського голови № 03 від 1 квітня 2015 року «Про прийняття на роботу працівника за строковим трудовим договором» ОСОБА_4 прийнято на роботу з 1 квітня 2015 року для виконання відповідного обсягу робіт на вакантну посаду спеціаліста-землевпорядника сільської ради.

За пунктом 2.1 цього договору працівник зобов'язується виконувати такі роботи: готувати та вносити на розгляд ради пропозиції і проекти рішень із земельних питань, в тому числі щодо ставки земельного податку, передачі земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у власність або тимчасове користування із земель комунальної власності відповідно до Земельного кодексу України, готувати та вносити на розгляд ради проекти висновків щодо вилучення (викупу) і надання земельних ділянок відповідно до Земельного кодексу України.

Розпорядженням Завидівського сільського голови № 12 від 29 січня 2016 року «Про діяльність спеціаліста-землевпорядника ОСОБА_4.» у зв'язку з невиконанням землевпорядником умов строкового трудового договору № 01 від 1 квітня 2015 року, а саме п. 2.1 (підготовка проектів рішень, надання земельних ділянок відповідно до Земельного кодексу України), ігнорування усних, письмових доручень голови Завидівської сільської ради в сфері земельних питань, створено комісію для проведення службового розслідування з метою встановлення причин невиконання ОСОБА_4 умов строкового трудового договору та попередження таких порушень у майбутньому.

4 лютого 2016 року за розпорядженням Завидівського сільського голови № 16 «Щодо відсутності на роботі землевпорядника ОСОБА_4 та діловода ОСОБА_6.» створено комісію для проведення службового розслідування з метою встановлення причин відсутності на роботі першого та третього лютого 2016 року землевпорядника ОСОБА_4 та діловода ОСОБА_6 і попередження таких порушень у майбутньому.

З акта розслідування № 02-09/57 від 11 лютого 2016 року судами встановлено, що до Завидівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області у січні 2016 року звернулися мешканці с. Завидово ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 з питань погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі. Того ж дня документація передана ОСОБА_4, однак остання документацію опрацьовувати відмовилася.

9 лютого 2016 року розпорядженням Завидівського сільського голови № 1 ОСОБА_4 оголошено догану за порушення п. 2.1 строкового трудового договору № 01 від 1 квітня 2015 року, ігнорування усних і письмових доручень голови сільської ради в сфері земельних питань.

Розпорядженням Завидівського сільського голови ОСОБА_5 № 2 від 12 лютого 2016 року ОСОБА_4 звільнено з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України за порушення п. 2.1 строкового трудового договору (ігнорування письмових доручень голови сільської ради в сфері земельних питань), а також у зв'язку з відсутністю ОСОБА_4 на роботі без поважних причин першого, третього, п'ятого і дев?ятого лютого 2016 року.

Статтею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення (стаття 147 КЗпП України).

Відповідно до частини четвертої статті 149 КЗпП України стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (стаття 149 КЗпП України).

Пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов?язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання чи неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання чи неналежне виконання трудових обов?язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Відповідно до статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суд першої інстанції з Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Завидівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області встановив, що в сільській раді встановлюється п'ятиденний робочий тиждень, початок робочого часу починається о 8 год з обідньою перервою з 12 год до 13 год і закінчується о 17 год15хв, а у п'ятницю та передсвяткові дні - до 16 год.

Вирішуючи справу та ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази ознайомлена ОСОБА_4 з Правилами внутрішнього трудового розпорядку Завидівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області з урахуванням 0,5 ставки посадового окладу спеціаліста-землевпорядника.

Апеляційний суд, встановивши, що суд першої інстанції обґрунтував незаконність звільнення іншою правовою підставою, ані ж та, з якої виходив відповідач, змінив правове обґрунтування судового рішення. Вважав звільнення незаконним так як відповідачем не доведено систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та Правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Так, зі змісту розпорядження Завидівського сільської голови № 1 від 9 лютого 2016 року та № 2 від 12 лютого 2016 року апеляційний суд правильно встановив, що порушення позивачем п. 2.1 строкового договору, а саме ігнорування письмових доручень голови сільської ради у сфері земельних відносин були як підставою оголошення догани, так і підставою звільнення. Невиконання позивачем без поважних причин обов?язків, покладених на неї трудовим договором або Правилами внутрішнього трудового розпорядку після накладення вказаного дисциплінарного стягнення, апеляційний суд не встановив.

Проте, поновлюючи позивача у травні 2016 року на роботі, суди не врахували особливості укладеного з нею трудового договору.

Пунктом 2 статті 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Підставами припинення трудового договору є: закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 статті 36 КЗпП України).

Частиною першою статті 39-1 КЗпП України передбачено, що якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди попередній інстанцій не виконали вимог процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, не надали належної оцінки укладеному сторонами строковому договору, не мотивували можливість поновлення ОСОБА_4 на посаді спеціаліста-землевпорядника Завидівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області після закінчення строкового договору, і, як наслідок дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, як вони викладені у позовній заяві.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій, у порушення вимог статей 212-214, 316 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи судами, не встановили обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не дали належної оцінки зібраним у справі доказам і запереченням сторін та постановили судові рішення з такими порушеннями норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для її правильного вирішення, що відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу голови Завидівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 червня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник С.О. Погрібний