ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2018 року м. Херсон

Номер справи: 650/152/18

Номер провадження: 22-ц/819/425/18

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Приходько Л.А.,

суддів: Вейтас І.В.,

Кузнєцової О.А.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 24 квітня 2018 року у складі судді Хомик І.І., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

05 лютого 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 21 вересня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н за умовами якого Банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 5000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за умовами Договору виникла заборгованість, яка станом на 31 грудня 2017 року складає 75780,87грн., з яких: 4808,33грн. - заборгованість за кредитом, 63087,74грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3800,00грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3584,80грн. - штраф (процентна складова).

Зважаючи на викладене позивач просив стягнути із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 75780,87грн. та вирішити питання щодо відшкодування судових витрат.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 24 квітня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 21 вересня 2011 року у сумі 75780,87грн. та судові витрати у розмірі 1762,00грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем, в порушення вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконано, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 31 грудня 2017 року складає 75780,87грн., з яких: 4808,33грн. - заборгованість за кредитом, 63087,74грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3800,00грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3584,80грн. - штраф (процентна складова), що підтверджено розрахунком суми заборгованості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити Банку у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач, в порушення вимог ст. 1056 ЦК України, змінив процентну ставку по кредитному договору, в односторонньому порядку. Крім того суд не врахував вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» №661-VI від 12 грудня 2008 року, відповідно до якого встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Стягуючи заборгованість яка в 15 разів перевищує суму отриманого кредиту судом не врахований висновок Конституційного Суду України від 07 липня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 року відповідно до якого умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватись таким засадам, згідно яких особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності. Також посилаючись на порушення судом норм процесуального права, а саме не повідомлення її про розгляд справи, про прийняте рішення, на наявність підстав для відмови у відкритті провадження у даній справі, а також на пропуск позивачем позовної давності, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити Банку у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» не скористався.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін та проведення судового засідання.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 21 вересня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого Банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 5000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Договір складається із анкети заяви, Умов та правил надання банківських послуг, тарифів надання банківських послуг та пам'ятки клієнта.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі встановленому договором.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати інших платежів передбачених його умовами, внаслідок чого, виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 31 грудня 2017 року складає 75780,87грн., з яких: 4808,33грн. - заборгованість за кредитом, 63087,74грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3800,00грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3584,80грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості.

Проте повністю з таким висновком суду погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з розрахунку заборгованості за кредитом станом на час звернення позивача до суду заборгованість по тілу кредиту становить 4808.33грн.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт не заперечує існування заборгованості по тілу кредиту саме в такому розмірі, не погоджуючись з розміром відсотків нарахованих Банком.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6. Правил користування платіжною карткою, за користування кредитом Банк нараховує проценти у розмірах, встановлених Тарифами Банку із розрахунку 360 календарних днів у році.

Згідно з витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та позовною заявою, за користування кредитом встановлена процентна ставка в розмірі 2,5% на місяць, що дорівнює 30% на рік (12 місяців х 2,5%).

Перевіряючи законність підвищення позивачем процентної ставки за користування кредитом, апеляційний суд виходить з наступного.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів вбачається, що розрахунок процентів Банком здійснювався наступним чином: з 21 вересня 2011 року - 30%, з 01 вересня 2014 року - 34,80% та з 01 квітня 2015 року - 43,20 % на рік.

Частинами 1-2 статті 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі статтею 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг визначено право Банку проводити зміни Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому на банк покладений обов'язок не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку відповідно до п.1.1.3.1.9 цього Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не отримає повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, та вважається, що Клієнт приймає нові умови.

Пунктом 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг на Банк покладений обов'язок не рідше одного разу на місяць способом зазначеним у Заяві надавати держателю виписки про стан Картрахунків та о проведених за минулий місяць операціях по Картрахункам. При підключенні Держателя до системи INTERNET -banking (ПРИВАТ 24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключені Клієнта до комплексу Mobile-banking Банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлення.

За змістом абз. 3, 4 п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки слід розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст.ст.641 - 642 ЦК України або в порядку, визначеному ч.6 ст.1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить ст.1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (не укладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

Враховуючи зазначене, у разі підвищення Банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Матеріали справи не містять будь-яких відомостей, що у строки та в порядку визначеному п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг Банк повідомив відповідача про зміну Тарифів, зокрема про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом.

Умовами договору укладеному між сторонами обставини, за якими може бути застосована інша фіксована процентна ставка чи змінений її розмір, не визначені.

Дослідивши докази по справі в частині законності підвищення Банком процентної ставки з 01 вересня 2014 року до 34,8%, а з 01 квітня 2015 року до 42,3%, апеляційний суд вважає, що позивач не надав суду належних доказів щодо належного повідомлення Клієнта про підвищення банком процентної ставки, що виключає право Банка на викладені дії, а тому позовні вимоги в частині стягнення процентів після 01 вересня 2014 року за процентною ставкою 34,8%, та після 01 квітня 2015 року за процентною ставкою 42,3% - є безпідставними.

Відповідно до п. 2.1.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг строки і порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт) по кредитним карткам з встановленим мінімальним платежем, а також Овердрафту, що виникає по таким картам, наведений в Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування, яка є невід'ємною частиною договору, а також встановлюються даним пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і частину заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 212 ЦК України у випадку наявності прострочення кредиту (овердрафту) - строком повернення кредиту (овердрафту) в повному обсязі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості.

Проценти за користування Кредитом (кредитним лімітом) та/або Овердрафтом нараховуються, відповідно до п. 2.1.1.12.6.3. Умов та правил надання банківських послуг, на дату їх сплати, визначену п. 2.1.1.12.4 та п. 2.1.1.12.5, при цьому проценти нараховуються щомісячно за кожен календарний день за фактично витрачені в рахунок Кредиту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли Кредит (кредитний ліміт) та/або Овердрафт становляться Простроченим кредитом.

Пунктом 2.1.1.12.6.4. Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що у разі непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії), овердрафту або його частини більш ніж 210 днів весь Кредит (Овердрафт) вважається простроченим і нарахування з дати переводу Кредиту (Овердрафту) в статус прострочених Боргових зобов'язань проводиться згідно п.п.2.1.1.12.6.1. На залишок простроченої заборгованості Позичальник сплачує пеню в розмірі, зазначеному у п. 2.1.1.12.6.1 цих Умов. При цьому винагорода проценти за користування Кредитом не сплачуються.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом останній платіж на погашення заборгованості відповідачкою здійснений 11 вересня 2014 року у сумі 1000грн., а прострочена заборгованість за кредитом, не погашена протягом 210 днів, виникла 31 жовтня 2014 року.

Отже, відповідно до умов п.п. 2.1.1.12.5, 2.1.1.12.6.4. Умов та правил надання банківських послуг, з 08 травня 2015 року (211-й день) кредит вважається простроченим і проценти за користування кредитом не нараховуються.

Визначаючи розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідача на користь Банка колегія виходить з того, що загальна заборгованість за процентами з розрахунку 30% річних станом на 31 серпня 2014 року становить 249,22грн.

За період з 01 вересня 2014 року по 07 травня 2015 року загальна заборгованість за процентами з розрахунку 30% річних розрахована відповідно до умов договору (п. 2.1.1.12.6.3. Умов та правил надання банківських послуг) за кожен календарний день за фактично витрачені в рахунок Кредиту кошти становить 986.67грн. ((4890.33грн. * 30% : 360*10дн.) + (4164.33грн. * 30% : 360 * 11дн.) + (4174.33грн. * 30% : 360 * 11дн.) + (4808.33грн. * 30% : 360 * 29дн.) + (4808.33грн. * 30% : 360 * 30дн.) + (4808.33грн. * 30% : 360 * 31дн.) + (4808.33грн. * 30% : 360 * 31дн.) + (4808.33грн. * 30% : 360 * 28дн.) + (4808.33грн. * 30% : 360 * 31дн.) + (4808.33грн. * 30% : 360 * 30дн.) + (4808.33грн. * 30% : 360 * 07дн.) = 986.67

Отже всього сума заборгованості на процентами станом на 07 травня 2015 року становить 1235.89грн (249.22+986.67=1235.89).

Як вбачається зі змісту позовних вимог та розрахунку заборгованості за кредитним договором позивач з вимогами про стягнення пені передбаченої п.п.2.1.1.12.6.1., 2.1.1.12.6.4. Умов та правил надання банківських послуг не звертався та така пеня після переводу кредиту в статус прострочених Боргових зобов'язань Банком не нараховувалась.

Відповідно до п. 2.1.1.8.8. Умов та правил надання банківських послуг та Довідки про умови кредитування, Банк має право на винагороду за обслуговування рахунку в розмірі залишку на картці, але не більше 10грн. в місяць у разі наявності на картці Клієнта позитивного залишку в сумі до 100грн (включно) і протягом 12 місяців поспіль по рахунку Клієнта не здійснюються операції.

Як вбачається з матеріалів справи на рахунку відповідача позитивний залишок відсутній, а тому підстави для нарахування комісії за моніторинг неактивної картки відсутній.

Враховуючи, що Умови та правила надання банківських послуг, а також Довідка про умови кредитування не містить будь-яких умов на підставі яких Банком здійснювалось нарахування щомісячно комісії в розмірі 100грн., вимоги позивача про стягнення комісії в розмірі 3800 грн. є необґрунтованими.

Пунктами 1.1.5.20 , 1.1.5.32 та 2.1.1.7.6 Умов та привал надання банківських послуг визначено, що при порушенні Клієнтом строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням, передбаченим цим Договором, більш ніж на 30 днів Клієнт зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 500грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Оскільки, як вбачається з матеріалів справи відповідачем допущені порушення строків платежів за грошовими зобов'язаннями, передбаченим кредитним договором, більш ніж на 30 днів, вимоги щодо стягнення штрафу є обґрунтованими. Розмір штрафу, який підлягає стягненню, відповідно до умов договору становить 802.21грн (500 + (48080.33+1235.89)*5%=802.21).

Доводи апелянта про те, що судом не застосовано позовну давність при вирішені спору не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність, згідно ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог, відповідно до ст. 258 ЦК України, законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Так, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Наслідки спливу позовної давності визначені ст. 267 ЦК України.

За правилами частин 3, 4 цієї статті позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки матеріали цивільної справи не містять заяви сторони у спорі про застосування позовної давності суд першої інстанції, відповідно до зазначених вимог закону, не міг вирішувати питання про застосування позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 була належними чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.50,54), а отже вона не була позбавлена можливості подати суду заяву про застосування позовної давності.

Крім того, відповідно до умов договору у випадку наявності прострочення кредиту - строком повернення кредиту в повному обсязі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості (п. 2.1.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг). Як встановлено судом даний кредит вважається простроченим з 08 травня 2015 року. Банк звернувся до суду 05 лютого 2018 року, тобто в межах загальної позовної давності.

Підстави для застосування судом апеляційної інстанції спеціальної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу) відсутні, оскільки, як зазначалось вище відповідачкою не заявлено про застосування позовної давності до винесення судом рішення, і про наявність будь-яких об'єктивних підстав, які б перешкоджали стороні заявити про застосування позовної давності, апелянтом не зазначено.

Доводи про те, що відповідачка не була проінформована про розгляд даної справи судом спростовуються матеріалами справи. Як вже зазначалось вище відповідачка повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи, про що свідчать повідомленнями про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення відповідачці повісток на судові засідання призначені на 06 квітня 2018 року та на 24 квітня 2018 року завчасно.

Доводи апелянта про те, що за наявності ухвали суду, що набрала законної сили, про залишення позову без розгляду у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суперечать вимогам цивільного процесуального законодавства, оскільки, відповідно до вимог ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Враховуючи наведене, оцінивши наявні у справі докази, апеляційний суд вважає, що рішення суду, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» зі стягненням з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 вересня 2011 року в розмірі 6846,41грн., з них 4808,33 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 1235.89 грн. - заборгованість по процентам; 500,00грн. - штраф (фіксована частина) та 302.21грн. - штраф процентна складова.

У відповідності до п.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

За правилами частини 10 цієї ж статті при частковому задоволені позову, у випадках покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір при зверненні до суду з позовом в розмірі 1762 грн., а при зверненні до суду з апеляційною скаргою відповідачка сплатила судовий збір в розмірі 2643 грн., що відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір».

У зв'язку із частковим задоволення апеляційної скарги, та ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог: з Банка на користь апелянта слід стягнути 2405,13грн., а з ОСОБА_2 на користь позивача - 158,58грн.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає за можливе зобов'язати позивача сплатити різницю в сумі 2246.55грн на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 24 квітня 2018 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 21 вересня 2011 року в розмірі 6846,41грн., з яких 4808,33 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 1235,89 грн. - заборгованість по процентам; 500,00грн. - штраф (фіксована частина) та 302,21грн. - штраф процентна складова.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 2246,55грн.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до підпунктів «а», «б» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: І.В. Вейтас

О.А. Кузнєцова