Дата документу 07.12.2018 Справа № 337/519/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/519/17 Головуючий у 1-й інстанції Гнатик Г.Є.
Провадження №22-ц/807/628/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» про захист прав споживача, визнання порушеним права, визнання недійсним кредитного договору

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив визнати порушеним право ОСОБА_3 в якості споживача фінансових послуг Банку, визнати недійсним кредитний договір № КRІ/0192/62/07 від 25.05.2007 року з моменту його укладення у зв'язку із укладенням кредитного договору під впливом обману зі сторони Банку.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що між ним та АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» було підписано кредитний договір № КRІ/0192/62/07 від 25.06.2007 року, строком до 24.06.2027 року, за яким він отримав кредитні кошти у розмірі 19800 доларів США на придбання квартири та який визначено як споживчий кредит, з оплатою процентної ставки 11,5 відсотків річних. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору, а саме, інформацію по умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, до кредитного договору має бути додано детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки, вартості всіх сукупних послуг.

У порушення ст. 11,15 Закону України «Про захист прав споживачів та діючого законодавства, банком не було розроблено та йому не надавалось до моменту укладання кредитного договору письмової довідки для ознайомлення з такою інформацією, в день укладання договору банк не надав йому ніякого графіку платежів, не ознайомив з умовами і порядком розрахунку розміру щомісячних платежів, розрахунком реальної процентної ставки, не визначив сукупну вартість подорожчання кредиту та не узгодив її з позичальником.

Частиною другою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену ст. 15,23 цього Закону.

Кредитний договір є несправедливим і про це він не міг знати в момент його підписання. Протягом дії договору банк жодного разу не повідомив його про зміну в сторону збільшення вартості іноземної валюти-курсу долара по відношенню до гривні, збільшення курсу долара призвело до того, що він не може виконувати умови договору.

Відповідно до вимог діючого законодавства, банк має надавати споживачеві як власному клієнту на його вимогу (Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011) необхідні відомості.

Всупереч вимогам ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", позивачу при підписанні кредитного договору № КRІ/0192/62/07 від 25.06.2007 року відповідачем не було надано інформації про особу кредитодавця, його правоздатність та дієздатність.

Позивач зазначає, що він введений в оману оскільки кредитний договір має приховані проценти, кінцева сукупна вартість кредиту не відповідає фактичній вартості кредиту, при укладені договору не надано повної та достовірної інформації про умови кредитування, порушено Закон України «Про захист прав споживачів», Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Всупереч вимогам ст.203, у кредитному договорі № КRІ/0192/62/07 від 25.06.2007 року відповідачем не були дотримані особливі істотні умови (предмет і сума), встановлені ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів для споживчого кредиту. Вказаний кредитний договір позивачем було підписано під впливом обману з боку банку, крім того, сторонами не узгоджено всіх істотних умов договору, оскільки узгоджені у договорі розміри відсоткової ставки за кредитом - не відповідають фактично встановленим у договорі розмірам.

Перед укладанням ПАТ «ІНДУСТРІАЛБАНК» навмисно ввів позивача в оману через свідомо не надану інформацію, яку повинен був надати перед укладанням правочинів для всебічного і повного ознайомлення з умовами кредитування, ціною, способами розрахунку, перевагами та недоліками існуючих на час укладання схем кредитування та інше.

Таким чином, позивач вважав, що при укладенні кредитного договору, волевиявлення учасників останнього не відповідало реальній волі позивача. Зокрема волі Позивача, на умовах сплати реальної відсоткової ставки, що у дійсності тягне за собою здорожчання кредиту, про що, якби позивач знав, ніколи б не підписав та не погодився на укладання спірного договору.

Позивач вважає, що банк під час укладання кредитного договору, приховав від нього повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту та реальної відсоткової ставки за цим кредитним договором, чим ввів в оману позивача. Приховання під час укладення кредитного договору відповідачем (банком) від позивача повної та об'єктивної інформації щодо реальної відсоткової ставки, що приводить до збільшення абсолютного значення подорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту, яку позивач сплатив би відповідачу - є беззаперечним обманом з боку відповідача.

Про наявність обману з боку Банку при укладенні кредитного договору позивачу стало відомо у 2015 році, коли став підвищуватися курс долара.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2018 року (т.с. 2 а.с. 86-89) позовні вимоги позивача ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_3 просив (т.с. 2 а.с. 98-100) рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (т.с. 2 а.с. 115), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (т.с. 2 а.с. 120).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» скористався своїм правом та в установлений апеляційним судом строк поштою надав відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (т.с. 2 а.с. 124-127).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, керувався ст. ст. 6, 203, 215 ЦК України, ст. ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

В силу вимог ст. 263 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, 1. судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; 2. законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.3. судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; 4. при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; 5 обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні; 6. якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Згідно із ст. 264 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 2. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає у повному обсязі.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що між позивачем ОСОБА_3 та АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» було укладено кредитний договір № КRІ/0192/62/07 від 25.06.2007 року, строком до 24.06.2027 року, за яким ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у розмірі 19800 доларів США на придбання квартири та який визначено як споживчий кредит, з оплатою процентної ставки 11,5 відсотків річних.

Позивач не заперечує проти отримання ним кредитних коштів у зазначеній сумі за укладеним між ним та Банком кредитного договору від 25.06.2007 року.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Відповідачем було допущене істотне порушення прав позивача, як споживача фінансових послуг, через невиконання відповідачем вимог закону щодо надання позивачу повної, своєчасної та достовірної інформації про послугу, що є предметом договору, у зв'язку з чим позивач був позбавлений можливості належним чином оцінити властивості такої послуги та можливі негативні для нього наслідки, що можуть настати внаслідок її отримання.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України від «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Згідно із ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги

Аналогічні вимоги встановленні Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за № 541/13808, пунктом 3.4 вказаної постанови Національного банку України визначено, що Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням.

Відповідно до 4.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.2.1 Постанови НБУ «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» № 168 від 10.05.2007 року, перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовану сукупну вартість кредиту (в процентному значення та грошовому виразі) з урахуванням типу відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту, укладанням договору про надання споживчого кредиту.

Як вбачається з пояснень представника відповідача в судовому засіданні, перед укладанням кредитного договору АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» повідомив позивача про орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка є не абсолютною величиною, а є саме орієнтовною сумою та може змінюватись, оскільки має вплив коливання курсу іноземною валюти, а також платежі на користь третіх осіб, які Позичальник сплачує саме у гривні.

Відповідач АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» ознайомив Позичальника із особою та місцезнаходженням кредитодавця; кредитними умовами, зокрема: метою, для якої споживчий кредит може бути витрачений; формами його забезпечення; наявними формами кредитування з коротким описом відмінностей між ними; типом відсоткової ставки; сумою, на яку кредит може бути виданий; орієнтовною сукупною вартістю кредиту та вартістю послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строком, на який кредит може бути одержаний; варіантами повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливістю дострокового повернення кредиту та його умови; необхідністю здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Про виконання зазначених приписів Закону з боку відповідача АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» свідчить Повідомлення Позичальнику від 25.06.2007 року про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що є невід'ємною частиною договору №KRI/0197/62/07 від 25.06.2007 року (а.с. 46).

Так, на момент укладення Кредитного договору чинними були наступні види кредитування на купівлю нерухомості на вторинному ринку: 5 видів кредитування в гривні - зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13% або 17% річних; кредитування в доларах США - зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,5% (12%) річних; кредитування в євро - зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10,5% (10%) річних.

Позивач, після ознайомлення з усіма умовами кредитування, діючими в АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК», самостійно обрав умови кредитування на купівлю нерухомості на вторинному ринку в доларах США.

Крім того, Позивач власноручно 15.06.2007 року заповнив та підписав заяву - анкету на отримання кредиту, де вказав валюту кредиту «долари США», і таким чином виявив бажання оформити кредит саме в іноземній валюті - долари США, після чого з Позивачем був укладений відповідний Кредитний договір.

Також позивач 25.06.2007 року у повідомленні про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, особисто, своїм підписом посвідчив наступне: «Я, ОСОБА_3 ознайомлений зі всіма видами та умовами кредитування в АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК», а також з орієнтовною сукупною вартістю кредиту» (т.с. 1 а.с. 46).

Крім того, п. 10.3. кредитного договору, який особисто підписаний Позивачем, встановлене наступне: «10.3. ПОЗИЧАЛЬНИК перед укладенням цього Договору в письмовій формі повідомлений про всі умови кредитування в БАНКУ та орієнтовну сукупну вартість кредиту (відповідно до ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007року), що підтверджується повідомленням Банку від 25.06.2007 року, яке є невід'ємною частиною цього договору, та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною.» (т.с. 1 а.с. 49).

При цьому, п. 9.1. Кредитного договору передбачено, що волевиявлення Позичальника на укладання цього договору є вільним і відповідає його внутрішній волі.

В силу ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ст. 638 ЦК України сторонами договору було досягнуто згоди з приводу усіх істотних умов договору, про що свідчать підписи на кредитному договорі.

Зазначені обставини вказують на те, що Відповідач діяв добросовісно, надаючи можливість Позивачу обрати вид та валюту кредитування на його розсуд, а Позивач за власною волею обрав вид кредитування в іноземній валюті, розуміючи наявність валютного ризику при його укладенні, був повідомлений про всі умови кредитування, погодився зі всіма положеннями договору та вважав їх прийнятними.

Також п.10.6. кредитного договору передбачено, що Позичальник (позивач) попереджений Банком, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим Договором несе позичальник.

Постановою НБУ № 168 « Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007 року затверджено Правила надання банками інформації споживачу та, відповідно до 3.2. вказаних Правил передбачено, що кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил.

Невід'ємною частиною укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору є Додаток 1 до Кредитного договору оформлений та підписаний сторонами у повній відповідності до додатку до Правил «Таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки» із зазначенням всіх сукупних витрат, реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, що свідчить про відсутність порушення Відповідачем умов Правил, який підписаний у тому числі і позивачем ОСОБА_3 25.06.2007 року (т.с. 1 а.с. 50-53), що свідчить про отримання повної, достовірної інформації і у цій частині.

Пунктами: 9.6, 9.6.1, 9.6.2, 9.6.3 кредитного договору чітко встановлено порядок нарахування процентів та метод нарахування для іноземної валюти на фактичний залишок на позичковому рахунку по методу «факт/360» із розрахунку фактичного числа днів у місяці і 360 днів у році відповідно до Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 255.

Також судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.12.2015 року у справі за позовом ПАТ «ІНДУСТРІАЛБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №KRI/0197/62/07 від 25.06.2007 року (т.с. 1 а.с. 68-74), були повністю задоволені позовні вимоги позивача - ПАТ «ІНДУСТРІАЛБАНК».

Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_3 нерегулярно, несвоєчасно та в меншому розмірі, ніж передбачено кредитним договором, сплачував щомісячні платежі, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

При цьому, судом першої інстанції також встановлено, що між Банком і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, який оформлений письмовим документом, підписаний сторонами, зміни, що вносилися в нього в подальшому, також оформлені належним чином і підписані сторонами, а тому, судом встановлено, що при підписанні вказаного договору, сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі.

Також, зазначеним рішенням суду встановлено, що відповідно до п. 10.6 кредитного договору позичальник попереджений банком, що валютні ризики під час виконання зобов'язання за цим договором, несе позичальник, а також те, що згідно з додатком № 1 до укладеного договору, сторони погодили Графік платежів та визначили сукупну вартість споживчого кредиту та реальної процентної ставки. Рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до п. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звертаючись до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним кредитного договору, позивач ОСОБА_3 фактично оспорює ті обставини, які вже були встановлені рішенням суду від 16.12.2015 року, яке набрало законної сили.

Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Позивачем не доведений факт обману, що такий обман дійсно мав місце та мало місце істотність значення обставин, та тим більш факт навмисного введення в оману, та в чому саме полягають навмисні дії банку.

Як зазначено вище та визнано Позивачем в позовній заяві, фактична сукупна вартість та абсолютне значення подорожчання кредиту збільшились внаслідок значного збільшення курсу іноземної валюти - долару США по відношенню до гривні, що не є обманом взагалі, а є валютними ризиками, які згідно п. 10.6. кредитного договору покладені на Позивача.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як свідчать надані Відповідачем докази, в момент вчинення правочину, а саме кредитного договору, сторонами були дотримані всі вимоги законодавства України.

Крім того, як вбачається з меморіального ордеру від 25.06.2007 року, ОСОБА_3 отримав за вказаним кредитним договором 19800 доларів США (т.с. 2 а.с. 18).

Заявою від 25.06.2007 року ОСОБА_3 просив перерахувати грошові кошти у сумі 19800 доларів США, згідно кредитного договору від 25.06.2007 року з позичкового рахунку НОМЕР_1 на його поточний рахунок № НОМЕР_2 у відділенні № 2 м. Запоріжжя АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК», що повністю протиречить доводам позивача та представника позивача про те, що ОСОБА_3 не звертався до Банку з заявою про перерахування грошових коштів (т.с. 2 а.с. 19).

Рішенням комісії з питань нагляду та регулювання діяльності Банків при управлінні НБУ в Запорізькій області від 21.07.2006 року, було відкрито відділення № 2 АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» у м. Запоріжжі, по вул. Хортицьке шосе, 30-б, прим.4.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутні усі правові підстави у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «ІНДУСТРІАЛБАНК» про визнання недійсним кредитного договору, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Будь-які інші доводи як позивача так і представника позивача правильно не взяті до уваги судом першої інстанції, оскільки такі доводи повністю протирічать матеріалам справи та обставинам, встановленим судом і не можуть бути підставою для визнання недійсним укладеного кредитного договору між ОСОБА_3 та ПАТ «ІНДУСТРІАЛБАНК» від 25.06.2007 року.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_3, дублюють доводи позовної заяви позивача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Останні є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права…юридичних осіб… у спосіб, визначений законом або договором…(ст. 5 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Випадки для звільнення позивача ОСОБА_3 від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_3 та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_3

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, позивачем ОСОБА_3 та його представником апеляційному суду не були надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов'язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Описки в оскаржуємому рішенні суду першої інстанції у цій справі не можуть бути підставою для скасування останнього апеляційним судом, які були виправлені судом першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 269 ЦПК України (т.с. 2 а.с. 109).

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 у цій справі не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу ОСОБА_3 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Встановлено, що ОСОБА_3 в силу вимог ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» був звільнений від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384, п. 8 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді: