КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1072/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Київ

Справа № 761/44318/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретарів судового засідання Дроздової Ж.В., Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3,

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року, постановлену у складі судді Макаренко І.О., про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя,

встановив:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя.

У липні 2018 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд накласти арешт на наступне майно:

- квартиру АДРЕСА_1;

- квартиру АДРЕСА_2;

- автомобіль «Jaguar XJ», 2001 року випуску, кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 5 000 куб. см., номерні знаки НОМЕР_5, дата реєстрації 06.12.2011 року,

- автомобіль «Chrysler 300с», 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2, об'єм двигуна 5654 куб. см., номерні знаки НОМЕР_6, дата реєстрації 01.06.2006 року.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що в майбутньому існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання рішення суду, у зв'язку з продажем відповідачем частини майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, заяву про забезпечення позову задовольнити, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказував, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду щодо поділу майна подружжя та виділення ОСОБА_2 в натурі майна спільної сумісної власності з огляду на дії відповідача щодо відчуження такого майна, що підтверджується листом Регіонального сервісного центру МВС у м. Києві від 17.04.2018 року про те, що автомобіль «Jaguar XJ», який було придбано в шлюбі і зареєстровано за відповідачем, 27.10.2016 року було перереєстровано на іншого власника на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2016 року. Своєї згоди на відчуження вказаного автомобіля позивач, як його співвласник, не надавала.

Крім того, за результатами моніторингу інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з інформаційної довідки від 15.06.2018 року представнику позивача стало відомо, що квартира по АДРЕСА_2, яка також була придбана в період шлюбу та перебувала у спільній сумісній власності, була продана відповідачем ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Н.В. Позивач також своєї згоди на продаж цієї квартири, як його співвласник, не надавала. Також відповідач не поділив з позивачем грошові кошти, отримані від продажу квартири по АДРЕСА_4.

Між сторонами дійсно виник спір щодо поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, сторони не заперечують реальності такого спору. Відповідач намагається ускладнити виконання рішення суду щодо поділу майна подружжя в натурі та поновлення прав позивача,продаючи майно, що належить на праві спільної сумісної власності, третім особам.Більше того, такими діями він ставить під загрозу права та інтереси цих третіх осіб, договори з якими можуть в майбутньому бути визнані недійсними з підстав їх укладення без згоди позивача.

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на надані позивачем докази недобросовісних дій з бокувідповідача, не надав їм жодної правової оцінки, не проаналізував можливі ризики утруднення в майбутньому виконання рішення суду, винесеного на користь позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_7 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін. Посилався на те, що спірне майно було придбано у період окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних стосунків, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2012 року про розірвання шлюбу між сторонами.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_7 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

З виділених матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4, в якому просила визнати за нею право особистої приватної власності та виділити їй в натурі:

- ? квартири АДРЕСА_1 та ? квартири АДРЕСА_2;

- ? автомобіля JAGUAR XJ, 2001 року випуску, кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 5 000 куб. см., номерні знаки НОМЕР_5, дата реєстрації 06.12.2011 року;

- ? автомобіля CHRYSLER 300С, 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2, об'єм двигуна 5654 куб. см., номерні знаки НОМЕР_6, дата реєстрації 01.06.2006 року.

Визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності та виділити йому в натурі із спільної сумісної власності :

- ? квартири АДРЕСА_1 та ? квартири АДРЕСА_2;

- ? автомобіля JAGUAR XJ, 2001 року випуску, кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 5 000 куб. см., номерні знаки НОМЕР_5, дата реєстрації 06.12.2011 року;

- ? автомобіля CHRYSLER 300С, 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2, об'єм двигуна 5654 куб. см., номерні знаки НОМЕР_6, дата реєстрації 01.06.2006 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2 057 030 грн., як частку у спільній сумісній власності подружжя, отриману від продажу квартири АДРЕСА_4.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, представник позивача посилався на те, що з листа Регіонального сервісного центру МВС у м. Києві від 17.04.2018 року, стало відомо про те, що автомобіль «Jaguar XJ», який було придбано в шлюбі і зареєстровано за відповідачем, 27.10.2016 року було перереєстровано на іншого власника на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2016 року. Своєї згоди на відчуження вказаного автомобіля позивач, як його співвласник, не надавала. Крім того, за результатами моніторингу інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з інформаційної довідки від 15.06.2018 року представнику позивача стало відомо, що квартира по АДРЕСА_2, яка також була придбана в період шлюбу та перебувала у спільній сумісній власності, була продана відповідачем ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Н.В. Позивач також своєї згоди на продаж цієї квартири, як його співвласник, не надавала.

Зазначені обставини свідчать про цілеспрямовані дії відповідача щодо продажу майна, яке є спільною власністю подружжя, а тому просила заяву про забезпечення позову задовольнити та накласти арешт на:

- квартиру АДРЕСА_1; квартиру АДРЕСА_2;

- автомобіль «Jaguar XJ», 2001 року випуску, кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 5 000 куб. см., номерні знаки НОМЕР_5, дата реєстрації 06.12.2011 року

- автомобіль «Chrysler 300с», 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2, об'єм двигуна 5654 куб. см., номерні знаки НОМЕР_6, дата реєстрації 01.06.2006 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи існує реальна загроза не виконання рішення суду або ускладнити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, та не надано відповідних доказів на підтвердження цього.

Однак погодитись у повному обсязі із висновками суду першої інстанції неможливо виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Враховуючи викладене, оскільки предметом даного спору є вимоги про розподіл майна, яке може бути відчужене до вирішення справи по суті, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Як встановлено апеляційним судом та вбачається з матеріалів справи, за відповідачем ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 10 вересня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. за реєстровим № 3561, зареєстрована квартира АДРЕСА_1 та автомобіль «Chrysler 300с», 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_7, об'єм двигуна 5654 куб. см., номерні знаки НОМЕР_6, зареєстрований 01 червня 2006 року.

За змістом п.п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, арешт може бути накладено лише на майно, яке належить на праві власності відповідачу.

В позовній заяві та апеляційній скарзі представник позивача посилався на те, що автомобіль «Jaguar XJ»перереєстровано на іншого власника на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2016 року, квартира АДРЕСА_2 була також продана відповідачем громадянину ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2017 року.

Зазначені обставини підтверджуються листом Регіонального сервісного центру в м. Києві Міністерства внутрішніх справи України від 17.04.2018 року за № 31/26-269аз та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с. 45-47).

Тобто, автомобіль «Jaguar XJ» та квартира АДРЕСА_2 не належить на даний період часу на праві власності відповідачу ОСОБА_4, його власниками зареєстровані сторонні особи, які не є учасниками справи, а тому підстави, передбачені п.п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, для накладення арешту на зазначене майно у суду відсутні, а тому вимоги заяви про забезпечення позову в цій частині є необґрунтованими.

Таким чином, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не врахував положення ст. 149-150 ЦПК України, що регулюють питання вжиття заходів забезпечення позову, а також рекомендації та роз'яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на майно, що зареєстроване на праві власності за відповідачем ОСОБА_4, а саме : на квартиру АДРЕСА_1, та на автомобіль «Chrysler 300с», 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_7, об'єм двигуна 5654 куб. см., номерні знаки НОМЕР_6.

Заперечення представника відповідача про те, що вказане майно було придбане відповідачем ОСОБА_4 за власні кошти у період окремого проживання, коли шлюбні стосунки між сторонами вже були припинені, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2012 року, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів як підстава для відмови у заяви про забезпечення позову, оскільки вищевказане майно є спірним, і зазначені обставини, на які посилається представник відповідача, стосуються вирішення спору по суті заявлених позовних вимог та підлягають доведенню в судовому засіданні при розгляді справи.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року - скасувати та постановити нове судове рішення:

Заяву ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Накласти арешт на:

- квартиру АДРЕСА_1, що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10 вересня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. за реєстровим № 3561,

- автомобіль «Chrysler 300с», 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_7, об'єм двигуна 5654 куб. см., номерні знаки НОМЕР_6, що зареєстрований 01 червня 2006 року на праві власності за ОСОБА_4.

В задоволенні інших вимог заяви ОСОБА_2 - відмовити.

Стягувач: ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_3, ідентифікаційний код: НОМЕР_3.

Боржник: ОСОБА_4, місце проживання: АДРЕСА_4, ідентифікаційний код: НОМЕР_4.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Строк пред'явлення до виконання - три роки.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2018 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.