Постанова

Іменем України

05 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 727/709/15-ц

провадження № 61-9896св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

третя особа - служба у справах дітей Чернівецької міської ради,

представник третьої особи - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці у складі судді Слободян Г. М. від 16 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду Чернівецької області у складі колегії суддів: Литвинюк І. М., Височанської Н. К., Перепелюк І. Б., від 20 грудня 2017 року

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовна заява мотивована тим, що з 26 липня 1998 року вона перебувала з відповідачем ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 18 червня 2007 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка, ОСОБА_9 Після розірвання шлюбу дочка проживає з нею та знаходиться на її утриманні, навчається в Чернівецькому військово-спортивному ліцеї-інтернаті на неповному державному забезпеченні.

Також зазначала, що відповідач не піклується дочкою, її вихованням не займається, не бачиться з нею, не цікавиться навчанням, дозвіллям, здоров'ям, не вітає з днем народження, допомоги на утримання не надає. Вона зверталася до ОСОБА_6 з приводу сплати аліментів на утримання дочки, однак через відсутність грошових коштів відповідач відмовився їх сплачувати.

Ураховуючи викладене,ОСОБА_4 просила позбавити батьківських прав ОСОБА_6 відносно дочки, ОСОБА_9, та стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 600,00 грн щомісячно.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 серпня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_6 батьківських прав відносно дочки, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнутоз ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 грн щомісячно, починаючи з 02 лютого 2015 року і до досягнення нею повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Допущенонегайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах платежів за один місяць згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України 2004 року.

Задовольняючи позов ОСОБА_4., суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_6 тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про дитину, свідомо ухилився від участі в її вихованні та матеріальному забезпеченні.

При цьому, визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на утримання дитини, суд врахував стан здоров'я та матеріальне становище дитини та відповідача.

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 20 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_6, задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 серпня 2017 року в частині позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради, про позбавлення батьківських прав відмовлено та попереджено ОСОБА_6 про необхідність змінити ставлення до виховання дочки, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У решті - рішення суду залишено без змін.

Апеляційний суд, частково скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав, виходив із того, що зурахуванням доказів, які свідчать про неналежне виконання відповідачем батьківських обов'язків щодо виховання дитини, а також те, що заходи впливу до відповідача не вживалися, виходячи з інтересів дитини та особистих непорозумінь, які склалися між сторонами, враховуючи бажання батька спілкуватися з дочкою, суд вважав за необхідне попередити ОСОБА_6 про необхідність змінити ставлення до виховання дочки і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків, що відповідає положенню пункту 18 постановиПленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Залишаючи рішення суду першої інстанції в іншій частині без змін, апеляційний суд зазначив, що надана відповідачем розписка ОСОБА_4 від 20 червня 2011 року про те, що остання отримала від нього 10 000 дол. США на виховання дочки, ОСОБА_9, і зобов'язується не звертатися до ОСОБА_6 про стягнення аліментів у судовому порядку, не є належним та допустимим доказом наявності договірних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 щодо сплати аліментів у розумінні частини другої статті 78 ЦПК України.

У січні 2018 року ОСОБА_6 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення з нього аліментів.

Отже, судові рішення в частині відмови в позові не оскаржуються.

Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішенні позовних вимог про стягнення аліментів, суди взяли до уваги лише пояснення позивача про стягнення відповідного розміру аліментів на утримання дочки, однак залишили поза увагою наявні в матеріалах справи докази того, що дитина вже матеріально забезпечена у ліцеї і стягнення з нього аліментів є незаконним. Таким чином, кошти, які просила стягнути з нього ОСОБА_4 не є аліментами, а додатковими грошовими коштами на утримання дитини у розумінні статті 185 СК України, на підтвердження розміру яких позивач доказів не надала.

При цьому апеляційний суд порушив норми статей 181, 204 ЦК України, статей 77, 79, 81, 82 ЦПК України, оскільки без визнання угоди про порядок утримання дитини, яка оформлена розпискою, встановив, що 10 000 дол. США були передані ОСОБА_4 для придбання іншої квартири, а не для утримання дочки і позивач не відмовлялась в угоді від аліментів.

У березні 2018 року ОСОБА_4подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що судові рішення в оскаржуваній частині є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права.

20 березня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що судові рішення в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У частинах першій - третій статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі.

У роз'ясненнях, викладених у пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та статті 182 СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною першою статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Судом установлено, що згідно з розпискою від 20 червня 2011 року ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_6 10 000 дол. США на виховання дочки і зобов'язується не звертатися до нього про стягнення аліментів у судовому порядку.

Проте відповідно до частини першої статті 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Згідно з частиною першою статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Таким чином, вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 212 - 214, 316 ЦПК України 2004 року повно та всебічно з'ясували обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів.

Отже, висновки судів в оскаржуваній частині відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 20 грудня 2017 року в частині вирішення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради, про стягнення аліментів на утримання дитини залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк