Справа № 523/4905/13-ц
Провадження №2/523/2098/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2018 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді Шепітка І.Г.

при секретарі Мица А.С.

за участі представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 22 у в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат», Виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління капітального будівництва Одеської міської ради, Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, котра також представляє інтереси неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання недійсними договорів, актів, ордеру, витребування майна та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

01.04.2013 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсними договорів, актів, ордеру, витребування майна та визнання права власності на квартиру. У грудні 2015 року та у лютому 2017 року позивач уточнив позовні вимоги і в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 31 січня 2005 р. між директором ДП «Жилбуд» ВАТ «ОДБК» і ОСОБА_4 був укладений договір про співпрацю по інвестуванню будівництва житлових будинків. Відповідно до укладеного договору ОСОБА_4 зобов'язався здійснити інвестування будівництва трикімнатної квартири № 180, за адресою: м.Одеса, вул.Марсельська, 19, (буд. №19, мкр. ІІІ-4-1) на суму 264782 грн., свої зобовязання виконав та в подальшому звернувся до відповідних установ для проведення оформлення права власності на квартиру, проте йому було відмовлено, оскільки право користування на квартиру АДРЕСА_1 вже зареєстровано за іншою особою, а саме за ОСОБА_5 та іншими. В остаточній редакції позовних вимог позивач просив суд :

-визнати недійсним Договір №180/19 про співробітництво по інвестуванню будівництва житлових будинків від 16.06.2005 року, що був укладений між ВАТ «ОДБК», в особі ОСОБА_10, який діяв на підставі Статуту, з одного боку, та ОСОБА_11;

-визнати недійсним акт прийому-передачі квартири №180 від 02.08.2011 року;

-визнати недійсним ордер на жиле приміщення №009320 від 27.11.2012 року, що був виданий Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради;

-визнати недійсним Розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №730р від 23.11.2012 року;

-визнати недійсним протокол розподілення загальної житлової площі квартир за 2010 рік, що був укладений між Управлінням капітального будівництва та Відкритим акціонерним товариством «Одеський домобудівельний комбінат» в частині розподілення квартири №180 Управлінню капітального будівництва при Одеській міській Раді;

-визнати недійсним акт прийомки-передачі, укладений між ВАТ «ОДБК», з одного боку, та Управлінням капітального будівництва Одеської міської Ради, з іншого боку;

-визнати за ОСОБА_4 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2;

-витребувати у ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_3 та передати її останньому.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_1 підтримали заявлені вимоги, надавши додатково Постанову Верховного Суду від 05.09.2018 року за аналогічною справою.

Відповідачка ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні вимоги не визнали та вважали їх безпідставними, наполягали на відмові у позові повністю, надавши до суду заяву про застосування наслідків пропущення строків позовної давності.

Представник Виконавчого комітету Одеської міської ради ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, вважав їх безпідставними та просив у позові відмовити.

Представники відповідачів ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат», Управління капітального будівництва Одеської міської ради, Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, та третьої особи на стороні відповідачів без самостійних вимог орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, та відповідач ОСОБА_9, у судове засідання не зявилися, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, з будь-якими клопотаннями не звертались.

Відповідачка ОСОБА_6, котра також представляє інтереси неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8, у судове засідання не зявилася, матеріали справи містять її заяву про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 18 червня 2004 року між Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради та ВАТ "Одеський домобудівельний комбінат" був укладений інвестиційно-підрядний договір, відповідно до якого сторони домовилися про співробітництво по будівництву та інвестуванню десятиповерхового пятисекційного житлового будинку №10 (будівельний №) загальною площею квартир 13588,21 кв.м. в мкр. Ш-4-1 ж/м Котовського у місті ОСОБА_1.

Відповідно пункту 5.2.2 зазначеного договору ВАТ "Одеський домобудівельний комбінат" забезпечує залучення інвестицій в обємі 80% від вартості та загальної площі квартир обєкту, відповідно до протоколу розподілення загальної площі квартир обєкту та направляє їх на виконання будівельно-монтажних робіт, але не пізніше строку закінчення будівництва обєкту.

9 листопада 2004 року Головою ВАТ «ОДБК» ОСОБА_10 надано директору ДП «Жилбуд» ОСОБА_12, право укладення договорів інвестування з третіми особами на квартири №№ 17, 18, 34, 36, 51, 59, 73, 75, 85, 89, 125, 140, 142, 177, 179, 180, 183 в будинку будівельний номер 19 МКР Ш-4-1 пос.Котовського (Марсельська 14-«А») в м. Одесі.

31 січня 2005 р. між ОСОБА_12 директором ДП «Жилбуд» ВАТ «ОДБК», що діяв на підставі статуту, та ОСОБА_4, був укладений договір про співпрацю по інвестуванню будівництва житлових будинків. Відповідно до укладеного договору ОСОБА_4 зобов'язувався здійснити інвестування будівництва трикімнатної квартири № 180, площею 86,53 м.кв за адресою: м.Одеса, вул.Марсельська, 19, (буд. №19, мкр. ІІІ-4-1) на суму 264782 грн. з ПДВ.

Відповідно до Сертифікату серія ОД №0 від 21.12.2011 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області засвідчено відповідність закінченого будівництвом обєкта: будівництво 10-ти поверхового 5-ти секційного житлового будинку №19 (буд.) з інженерними мережами мкр. ІІІ-4-1 житлового району Котовського в м.Одесі; вул.Дніпропетровська дорога № 97.

Разом з тим, Розпорядження Суворовської районної адміністрації від 18.01.2012 року «Про встановлення нумерації завершеному будівництвом десятиповерховому пятисекційному житловому будинку № 19 (буд.) в мікрорайоні ІІІ-4-1 житлового району ім. Котовського (Дніпропетровська дорога, 97) було надано нумерацію м. Одеса, Дніпропетровська дорога, будинок 97.

З наданих пояснень ОСОБА_4, після звернення до ВАТ «ОДБК», він дізнався, що вказаний вище інвестиційний договір анульовано, квартира АДРЕСА_1 передана Виконавчому комітету Одеської міської Ради згідно розпорядження керівництва ВАТ «ОДБК» 2007 року. Право власності на цю квартиру зареєстровано на іншу особу.

На підтвердження вищезазначеного, позивач надав лист директора ВАТ «ОДБК» від 2007 р. начальнику управління капітального будівництва Одеської міської ради, де йдеться про те, що «для погашення заборгованості ВАТ «ОДБК» передає квартири за адресою буд. №19 мкр ІІІ-4-1 пос. Котовського: №№ 17, 114, 180». Пізніше квартира передана ОСОБА_5

Відповідно ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій для представництва перед третіми особами. Довіреність є правочином. Це випливає зі змісту статей 203-207 ЦК України.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно ст.246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Однією з таких вимог є те, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Цивільна дієздатність юридичної особи визначена в ст.92 ЦКУ так, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону; порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Як вбачається з матеріалів справи, Директору ДП «Жилбуд» ОСОБА_12 надана Довіреність від 28.11.2004 року, якою ВАТ «ОДБК» наділило директора ДП «Жилбуд», по сумісництву виконуючого директора ВАТ «ОДБК» - ОСОБА_12 правом укласти договори інвестування з третіми особами на квартири №№ 17, 18, 34, 36, 51, 59, 73, 75, 85, 89, 125, 140, 142, 177, 179, 180, 183 в будинку будівельний номер 19 МКР Ш-4-1 пос. Котовського (Марсельська 14-«А») в м. Одесі, для чого наділено його наступними правами: підписувати договори від імені ВАТ «ОДБК» або ДП «Жилбуд» з третіми особами на зазначені вище квартири, отримати грошові кошти від третіх осіб та внести їх в касу ДП «Жилбуд».

Спростування законності вказаної довіреності сторонами не надано.

Актом часткового взаєморозрахунку від 19 травня 2006 року, Головою ВАТ «ОДБК» ОСОБА_10 схвалено дії, виконані ОСОБА_12 від імені ДП «Жилбуд», в якості довіреної особи ВАТ «ОДБК» в межах повноважень наданих йому дорученням від 09 листопада 2004 року.

Згідно висновку експертизи №300-П від 22.09.2015 року підпис від імені ОСОБА_10 в довіреності від 9 листопада 2004 року на ім'я директора ДП «Жилбуд» ОСОБА_12, а також в «Постійна структура та рівень кваліфікації персоналу. А. Інженерно технічні працівники» виконаний самим ОСОБА_10.

Доводів щодо спростування законності договору про співпрацю по інвестуванню будівництва житлових будинків від 31.01.2005 року матеріали справи не містять.

Таким чином, директор ДП «Жилбуд» ОСОБА_12 діяв в межах наданих йому повноважень та на законних підставах уклав договір про співпрацю по інвестуванню будівництва житлових будинків з ОСОБА_4.

Разом з тим, посадові особи ВАТ «ОДБК» не мали достатніх правових підстав для укладення Договору №180/19 про співробітництво по інвестуванню будівництва житлових будинків від 16.06.2005 року.

З вищенаведеного випливає, що вимоги позивача щодо визнання Договору №180/19 від 16.06.2005 року недійсним обґрунтовані та мають законний характер.

Інші документи, а саме протокол розподілення загальної житлової площі квартир, укладений між Управлінням капітального будівництва та Відкритим акціонерним товариством «Одеський домобудівельний комбінат» у 2010 році в частині розподілення квартири №180 Управлінню капітального будівництва, та акт прийомки передачі квартири, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Одеський домобудівельний комбінат» та Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради; акт приймання-передачі квартири №180 від 02.08.2011 року; розпорядження №730р від 23.11.2012 року та ордер на жиле приміщення №009320 від 27.11.2012 року, видані Суворовською райадміністрацією Одеської міської ради похідних документів, - є похідними, тому вимоги позивача про визнання їх недійсними та витребування майна з переданням права користування квартирою позивачеві також підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Порядок оформлення права власності на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкту до експлуатації на час укладення сторонами договору про співпрацю по інвестуванню будівництва, порядку управління коштами регулювалися Законами України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» від 19 червня 2003 року № 978-IV та «Про інвестиційну діяльність» від 18 вересня 1991 року № 1560-XII.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» для проведення державної реєстрації права власності на закріплений за довірителем об'єкт інвестування забудовник та довіритель підписують складений забудовником акт прийняття-передачі об'єкта інвестування.

Позивачем не надані докази укладення акту прийняття-передачі об'єкта інвестування, отже позовні вимоги щодо визнання права власності за ОСОБА_4 не підлягають задоволенню.

Щодо заяви представника відповідача про застосування наслідків пропущення строків позовної давності, суд вважає їх безпідставними, оскільки позивач, у розумінні глави 19 ЦК України, строк позовної давності не пропустив: з позовом до суду він звернувся 01.04.2013 року, у той час, коли будівництво будинку було завершено у 2011 році, а про порушення його права користування квартирою йому стало відомо у 2012 році.

Керуючись ст.ст.9-13, 76-83, 95, 128-131, 133, 141, 247, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати недійсними:

- Договір №180/19 про співробітництво по інвестуванню будівництва житлових будинків від 16.06.2005 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Одеський домобудівельний комбінат» в особі ОСОБА_10, котрий діяв на підставі Саттуту, з однієї сторони, та ОСОБА_11, з іншої сторони;

- протокол розподілення загальної житлової площі квартир, укладений між Управлінням капітального будівництва та Відкритим акціонерним товариством «Одеський домобудівельний комбінат» у 2010 році в частині розподілення квартири №180 Управлінню капітального будівництва, та акт прийомки передачі квартири, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Одеський домобудівельний комбінат» та Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради;

- акт приймання-передачі квартири №180 від 02.08.2011 року;

- розпорядження №730р від 23.11.2012 року та ордер на жиле приміщення №009320 від 27.11.2012 року, видані Суворовською райадміністрацією Одеської міської ради.

Витребувати квартиру АДРЕСА_4 у ОСОБА_5, ОСОБА_6, котра також представляє інтереси неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8, та передати у користування ОСОБА_4.

В частині визнання права власності відмовити.

Копію рішення направити іншим учасникам.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 07.12.2018 року.

Суддя: