Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 235/99/15-ц

провадження № 61-5953 зпв 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля»,

представник відповідача - Гаврихів Вадим Васильович,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про визнання незаконними і скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2016 року у складі колегії суддів: Біляєвої О. М., Папоян В. В., Соломахи Л. І., та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Умнової О. В., Гримич М. К., Фаловської І. М.,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (далі - ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля») про визнання незаконними і скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що вона з 2 липня 2012 року працювала у філії «Учбово-курсовий комбінат» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» на посаді менеджера інституту внутрішніх тренерів.

Наказами філії «Учбово-курсовий комбінат» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» від 15 серпня 2014 року № 67 і від 11 вересня 2014 року № 72 їй було оголошено догани за неналежне виконання функціональних обов'язків.

Наказом філії «Учбово-курсовий комбінат» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» від 11 вересня 2014 року № 36-к її на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України було звільнено за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків.

Стверджувала, що її звільнено незаконно, оскільки посадові обов'язки не порушувала, в її діях відсутній склад дисциплінарного проступку, а роботодавцем було порушено порядок притягнення її до дисциплінарної відповідальності, тому вона звернулася до суду з позовом, в якому просила: поновити їй строк для звернення до суду з цим позовом; визнати незаконним і скасувати накази від 11 вересня 2014 року № 36-к, від 15 серпня 2014 року № 67, від 11 вересня 2014 року № 72 філії «Учбово-курсовий комбінат» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля»; поновити її на попередньому місці роботи у філії «Учбово-курсовий комбінат» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля»; стягнути з ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 вересня 2014 року по 21 грудня 2015 року у розмірі 112 433 грн 56 коп. та 50 тис. грн на відшкодування завданої їй неправомірними діями відповідача моральної шкоди; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 грудня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з вимогою про оскарження наказу від 11 вересня 2014 року № 72. Визнано незаконним і скасовано наказ від 11 вересня 2014 року № 72 про накладення дисциплінарного стягнення. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» у дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2016 року залишено без змін.

У заяві про перегляд судових рішень, поданій у жовтні 2017 року до Верховного Суду України, ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2016 року і ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2016 року скасувати в частині відмови в задоволенні її позовних вимог про визнання незаконними і скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, з передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року підстав: неоднакове застосування судом касаційної інстанції пункту 3 статті 40 КЗпП України, статей 3, 8, 21, 55, 62, 68 Конституції України; неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень частини третьої статті 222, частин першої, другої статті 330-1, пункту 2 частини першої і частини третьої статті 335, частини першої статті 352 ЦПК України 2004 року; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах цих норм матеріального права.

На обґрунтування заяви ОСОБА_1 надала копії постанови Верховного Суду України від 1 червня 2016 року у справі № 6-1151цс16, постанов Пленуму Верховного Суду України: від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та правові позиції, висловлені судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році.

Відповідно до пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

23 лютого 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в заяві ОСОБА_1 доводи, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви.

За положеннями пунктів 1, 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Згідно з частиною першою статті 360-5 ЦПК України 2004 року Верховний Суд відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, були застосовані правильно.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що з 2 липня 2012 року ОСОБА_1 працювала у філії «Учбово-курсовий комбінат» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» на посаді менеджера інституту внутрішніх тренерів.

Наказом філії «Учбово-курсовий комбінат» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» від 23 вересня 2013 року № 65 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності і оголошено догану за порушення посадової інструкції менеджера інституту внутрішніх тренерів, а саме: не усунення зауважень, вказаних у листі погодження до проекту наказу «Про виплату доплати за виконання особливо важливого завдання у вересні 2013 року»; неявку на робочу нараду 23 вересня 2013 року.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 9 квітня 2014 року, що набрало законної сили, ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні вимог про скасування наказу від 23 вересня 2013 року № 65.

Згідно з пунктами 2.3.8, 2.3.10, 2.10 посадової інструкції менеджера інституту внутрішніх тренерів ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» та пунктом 4.4.5 процедури створення та функціонування інституту внутрішніх тренерів ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» менеджер інституту внутрішніх тренерів, зокрема, зобов'язаний аналізувати анкети зворотнього зв'язку учасників; готувати і надавати періодичну звітність про діяльність інституту внутрішніх тренерів в установлені строки; виконувати службові доручення свого безпосереднього керівника в межах своєї компетенції.

На оперативній нараді філії «Учбово-курсовий комбінат» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» 30 липня 2014 року позивачу було доручено провести аналіз анкет зворотнього зв'язку і витрат бюджету, а також розробити і направити на затвердження план-графік розвитку внутрішніх тренерів у строк до 8 серпня 2014 року.

Вказані вимоги ОСОБА_1 виконані не були, надати пояснення з цього приводу вона відмовилася, тому наказом філії «Учбово-курсовий комбінат» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» від 15 серпня 2014 року № 67 її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Пунктами 2.2, 2.8 посадової інструкції менеджера інституту внутрішніх тренерів, затвердженої 03 березня 2014 року в.о. керівника філії «Учбово-курсовий комбінат» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», з якою ОСОБА_1 була ознайомлена, передбачено обов'язок менеджера проводити тренінги згідно з затвердженими графіками; надавати консультаційну і методичну допомогу працівникам департаментів з управління персоналом і кадрових служб, підприємств ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» з питань навчання, розвитку персоналу, щорічної оцінки діяльності.

У зв'язку з проведенням 11 вересня 2014 року планової інтегральної сесії для внутрішніх тренерів керівники департаментів з управління персоналом ПСП «Шахтоуправління «Добропільське» та ПСП «Шахтоуправління «Білозерське» звернулися зі службовими записками про надання роз'яснень з поставлених ними питань. Підготовка відповіді була доручена ОСОБА_1

Судами встановлено, що ОСОБА_1 не надала відповіді на поставлені питання, а тому наказом філії «Учбово-курсовий комбінат» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» від 11 вересня 2014 року № 72 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності і оголошено догану за порушення пункту 4.1.11 Правил внутрішнього розпорядку філії, а саме: некоректне відношення до в.о. керівника філії ОСОБА_4 та наказом від 11 вересня 2014 року № 36-к ОСОБА_1 було звільнено з посади менеджера інституту внутрішніх тренерів на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Підставами для звільнення стали: накази від 23 вересня 2013 року № 65, від 15 серпня 2014 року № 67, від 11 вересня 2014 року № 72 про застосовування до менеджера інституту внутрішніх тренерів філії «Учбово-курсовий комбінат» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» ОСОБА_1 заходів дисциплінарного стягнення у виді догани; порушення пунктів 2.2, 2.8 посадової інструкції, а саме: ненадання у службовій записці роз'яснень з поставлених керівниками департаментів з управління персоналом ПСП «Шахтоуправління «Добропільське» і ПСП «Шахтоуправління «Білозерське».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконними і скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний суд, з висновком якого погодився й касаційний суд, виходив із того, що підставою звільнення позивача є безпосереднє невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, за наявності застосованого та такого, що не втратив юридичної сили за давністю, або не знятого заходу дисциплінарного стягнення, накладеного наказами від 23 вересня 2013 року № 65 і від 15 серпня 2014 року № 67. Також судом враховано, що позивач не надала доказів, що посадові обов'язки не були виконані з поважних причин. На підставі вказаного суд вважав, що відповідач правомірно застосував до відповідача на підставі наказів від 23 вересня 2013 року № 65, від 15 серпня 2014 року № 67 дисциплінарні стягнення та звільнення було проведено з дотриманням вимог трудового законодавства.

У заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_1 вказує на невідповідність вказаного висновку судів викладеному у постанові Верховного Суду України від 1 червня 2016 року у справі № 6-1151цс16 висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права. Також заявник, посилаючись на вказану постанову Верховного Суду України, стверджує про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права.

Зі змісту цієї постанови Верховного Суду України від 1 червня 2016 року у справі № 6-1151цс16 вбачається, що її прийнято за наслідком розгляду справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АМТ Банк» до публічного акціонерного товариства «БТА Банк» про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину та зроблено висновок про застосування статті 9 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року.

У справі, що переглядається, суди не застосовували положення статті 9 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних зі здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992 року, оскільки спірні правовідносини щодо визнання незаконними і скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулуне передбачають застосування цієї норми права.

Крім того, у наданій для порівняння постанові Верховного Суду України та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, встановлено різні фактичні обставини справи.

Таким чином, зміст наданої заявником постанови Верховного Суду України, на яку вона посилається, обґрунтовуючи підстави подання нею заяви, її порівняння із судовим рішенням, яке переглядається, не дають підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстави позову, змісту позовних вимог та встановлених фактичних обставин ухвалив різні за змістом судові рішення, або що його висновки не відповідають висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України

Посилання ОСОБА_1 на постанови Пленуму Верховного Суду України: від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» не може бути підставою для перегляду судового рішення суду касаційної інстанції з підстав, визначених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, оскільки вони не є рішеннями суду касаційної інстанції або постановою прийнятою за наслідками перегляду судових рішень у порядку, встановленому главою 3 розділу V ЦПК України 2004 року.

Правові позиції, висловлені судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України у зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році, на які посилається заявник, також не є судовим рішенням суду касаційної інстанції, а тому не можуть бути належним прикладом на підтвердження підстав перегляду судового рішення, визначених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_1 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до частини першої статті 360-5 ЦПК України 2004 року Верховний Суд відмовляє в задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися.

Керуючись пунктом 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355, частиною першою статті 360-2, пунктом 1 частини першої статті 360-3, частиною першою статті 360-5 ЦПК України 2004 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник Б. І. Гулько Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк