АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2018 року м. Чернівці

справа № 725/4149/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І. Б.

секретар Скакун К.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 березня 2018 року (головуючий у суді першої інстанції - суддя Войтун О. Б.),

встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину. У подальшому позовні вимоги було збільшено.

Зазначала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

03 листопада 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 липня 2015 року з ОСОБА_2 на утримання сина стягнуто аліменти у розмірі 1000 грн щомісячно.

Дитина потребує додаткових витрат, кошти на які відповідач надавати відмовляється.

Зокрема, нею (позивачкою) одноособово понесено додаткові витрати на сина: на оздоровлення та відпочинок за межами України в Туреччині з 07 червня 2017 року по 21 червня 2017 року вартістю 22993 грн на оплату занять по всебічному розвитку у приватній школі розвитку дитини «Кіндер Лайф» з 01 березня 2016 року вартістю 7150 грн, на спортивні заняття в «Федерації карате-до» клубу «Лідер» з 01 березня 2016 року вартістю 8700 грн, на лікування у приватному підприємстві «Клініка мікрохірургії ока Медікус-Чернівці» з 02 жовтня 2017 року по 09 жовтня 2017 року вартістю 2050 грн, на лікування у лікаря-стоматолога 2845 грн, а всього 43008 грн.

Посилаючись на указані обставини, позивачка просила стягнути з відповідача 21504 грн - половину фактично понесених додаткових витрат на сина.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності та недоведеності позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У справі встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 липня 2015 року з відповідача на користь позивачки на утримання сина стягуються аліменти у розмірі 1000 грн щомісячно.

Предметом спору у цій справі є вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину.

Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини (правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 24 лютого 2016 року в справі № 6-1296цс15, постанові від 13 вересня 2017 року в справі № 6-1489цс17).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Витрати понесені на відпочинок дитини у Туреччині не є додатковими витратами у розумінні статті 185 СК України та повинні покриватися за рахунок аліментів, які стягуються з відповідача.

Тому, рішення суду першої інстанції про відмову у стягненні з відповідача половини указаних витрат є обґрунтованим.

У зв'язку з цим доводи заявника про безпідставне неприйняття судом першої інстанції до уваги квитанції до прибуткового касового ордера, відповідного договору, не заслуговують на увагу, оскільки з їх змісту не вбачається, що необхідність у виїзді дитини на відпочинок до Туреччини була зумовлена хронічною хворобою, лікування, каліцтвом тощо.

Як встановлено у справі відвідування дитиною школи розвитку дитини «Кіндер Лайф», спортивних занять в «Федерації карате-до» клубу «Лідер» пов'язано із забезпеченням можливості всестороннього розвитку дитини, а не з наявністю у дитини певних конкретних здібностей та необхідністю їх розвитку.

Тому, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні витрат, пов'язаних із відвідуванням дитиною указаних закладів.

Крім того, у справі встановлено, що платежі, які сплачуються «Федерації карате-до» клубу «Лідер» за своїм призначенням є не платою за відвідування занять, а добровільними благодійними внесками, а тому не є додатковими витратами у розумінні статті 185 СК України.

Доводи заявника про те, що без сплати благодійних внесків дитина не змогла б відвідувати занять, не є свідченням того, що внесені кошти є платою за відвідування закладу, метою якої є розвиток здібностей дитини.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на обстеження у приватному підприємстві «Клініка мікрохірургії ока Медікус-Чернівці» з 02 жовтня 2017 року по 09 жовтня 2017 року вартістю 2050 грн обґрунтовано виходив з того, що позивачкою не доведено, що вказане обстеження було викликано певним станом здоров'я дитини.

Наявним у справі з приводу таких вимог доказам суд першої інстанції дав належну оцінку.

Тому доводи апеляційної скарги про зворотне не заслуговують на увагу.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність та безпідставність вимог про стягнення з відповідача коштів за лікування дитини у стоматолога.

Суд правильно зазначив, що позивачка визнає факт сплати відповідачем однієї тисячі гривень за послуги стоматолога, а відповідачем надано суду квитанції про переказ позивачці коштів на оплату послуги стоматолога в сумі 2000 грн.

Про оплату цих коштів на указані цілі свідчать наявні у справі копії квитанцій, що додані до відзиву на апеляційну скаргу.

Твердження заявника про те, що одна з квитанцій ймовірно стосується сплати аліментів ґрунтується на припущеннях.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 10 липня 2018 року.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: І. М. Литвинюк

І. Б. Перепелюк