Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 грудня 2018 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,з участю секретаря судового засідання Брагіної І.В.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3,ОСОБА_4,ОСОБА_5,ОСОБА_6 ,третя особа Шевченківський районний відділ у м.Запоріжжі управління ДМС у Запорізькій області про визнання осіб такими,що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 р. позивач звернувся до суду з позовом,в якому зазначає,що квартира АДРЕСА_1 комунальної форми власності,не приватизована,знаходиться у користуванні сторін справи як наймачів.

Відповідачі відсутні у спірному жилому приміщенні з листопада 2017 р.,участі в утриманні житла не приймають, не користуються спірною квартирою через виїзд на кордон,належне їм майно у квартирі відсутнє.

Разом з тим,відповідачі залишаються зареєстрованими у спірній квартирі та добровільно припинити реєстрацію не бажають,чим порушують права позивача,який сплачує за утримання цього житла з урахуванням реєстрації відповідачів.

Позивач просять суд з підстав,передбачених ст.71 ЖК України,визнати відповідачів ОСОБА_3,ОСОБА_4,ОСОБА_5,ОСОБА_2такими,що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_1позов підтримала та пояснила,що відповідачі були зареєстровані у спірній квартирі як члени однієї сім*ї та наймачі комунального житла,проте ОСОБА_3А.у квартирі ніколи не мешкав,його реєстрація відбулася формально задля вступу на навчання,інші відповідачі у різний час виїхали за межі України,їх речі у квартирі відсутні щонайменше з листопада 2017 р.За цей час відповідачі не виконували обов*язків наймача утримувати житло,ним не цікавились,вселитись не намагались,перешкод для цього позивач їм не створював.Фактично відповідачі адаптувались за кордоном,де мешкають та працюють,повертатись в Україну не планують,добровільно відмовились від свого права на користування спірним житлом, реєстрацію не припиняють через неможливість особисто прибути в Україну. Це створює для позивача необхідність оплачувати утримання житла з урахуванням всіх зареєстрованих,чим порушуються його права. Просить суд задовольнити позов з підстав,передбачених ст.71 ЖК України.

Відповідачі в судове засідання не з*явились,викликались шляхом направлення судової повістки за адресою зареєстрованого місця проживання,за отриманням якої відповідачі на установу пошти не з*явились,повістки була повернута до суду за закінчення терміну зберігання.

Крім того,суд викликав відповідачів в судове засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судова влада»,про зміну адреси проживання відповідачі суд не повідомляли,відзив на позов не подали,вважаються повідомленими про дату,час та місце проведення судового засідання.

Відповідно до ст.280 ЦПК України в зв*язку з неявкою без поважних причин в судове засідання відповідачів,належним чином повідомлених і від яких не надійшло відзиву на позов,суд за згодою позивача розглядає справу на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення.

Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши представника позивача, дослідивши надані письмові докази у сукупності та допитавши свідка, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

З матеріалів справи суд встановив,що у користуванні позивача та відповідачів перебуває квартира АДРЕСА_1,яка є власністю територіальної громади м.Запоріжжя,знаходиться на балансі ОСББ «Вороніна 13».

Станом на 12.02.2018 р.відповідачі зареєстровані у спірній квартирі як члени сім*ї наймача.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно до зазначених правових норм відповідачі,які вселилася в спірне жиле приміщення на законних підставах , мають обґрунтовану презумпцію права на користування жилим приміщенням.

А відтак позовні вимоги, направлені на позбавлення відповідачів права користування жилим приміщенням, можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі.

За роз"ясненнями п.10 постанови Пленуму Верховного Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 року із подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім"ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з"ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Відповідно до акту від 22.11.2017 р.про не проживання особи за місцем реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 було встановлено,що відповідачі зареєстровані, але не проживають за даною адресою з 22.11.2017 р.,що підтвердили сусіди ОСОБА_7та ОСОБА_8,мешканці сусідньої квартири № 150 цього ж будинку.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9показав,що він знайомий з сім*єю ОСОБА_2з 2012 р.,проте у різний час всі члени його сімї з різних особистих причин виїхали за кордон,зокрема,у листопаді 2017 р.він на власному автомобілі перевозив мати позивача ОСОБА_10 та молодшу сестру ОСОБА_5 з речами на вокзал,звідки вони виїхали у Польщу,його старша сестра ОСОБА_6 вийшла заміж та живе за межами України,двоюрідний брат ОСОБА_3 кілька років тому закінчив навчання і теж виїхав на заробітки.За місцем мешкання позивача квартира майже порожня,речей відповідачів немає,як свідок зрозумів під час останнього спілкування з відповідачами,вони мають намір остаточно влаштовувати своє життя за межами України.

Згідно інформації Державної прикордонної служби,всі відповідачі у різний час , з 2015 р.по листопад 2017 р.,виїхали за межі України.

З показань свідка та пояснень представника позивача судом встановлено, що спірне жиле приміщення не являється місцем проживання відповідачів понад шість місяців, за яке вони як члени сім*ї наймача не оплачують комунальні послуги,їхні речі у квартирі відсутні,перешкод для користування їм цим житлом позивачем не чинилося.

Таким чином,доводи позивача про відсутність відповідачів у спірному жилому приміщенні понад шість місяців підряд без поважних причин підтверджені доказами, які відповідають вимогам ЦПК України щодо їх належності та допустимості.

Згідно вимог ЦПК України суд оцінує докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказах.

Докази,на які посилається позивач у позовній заяві, були предметом перевірки суду під час розгляду справи,в результаті їх оцінки у сукупності суд дійшов до висновку про те,що вони підтверджують факт не проживання у спірному житловому приміщенні понад встановлені законом строки та задовольняє позов.

На підставі ст. ст.47 Конституції України, ст.ст. 9,71, 72 ЖК України,ст.12,13,76,81,141,258,259,265,280,284,353,355 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1,ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2,ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_3,ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_4,такими,що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення суду набирає законної сили,якщо протягом строків,встановлених ЦПК України,не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга,або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної части рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.А.Галущенко