З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2018 року смт Близнюки
Близнюківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді - Лобановської С.М.,
за участі секретаря судових засідань - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Близнюки цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, інфляційних витрат та трьох процентів річних,-
Учасники справи про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином.
Представник позивача надав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав.
Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, на підставі п. 4 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.
У зв'язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.
Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог, дійшов наступних висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Після складення розписки позивачем було зясовано, що відповідач не є власником вказаного житлового будинку, оскільки не здійснював реєстрацію за собою права власності на будинок, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна № 113472773 від 09 лютого 2018 року.
01 березня 2018 року представником позивача ОСОБА_4, що діє в інтересах ОСОБА_2, було направлено поштою письмову пропозицію відповідачу щодо оформлення на себе права власності на житловий будинок та укладення договору купівлі-продажу через нотаріуса до 01 квітня 2018 року. Однак лист було повернуто за закінченням терміну зберігання.
Згідно ст. 635 ЦК України Попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Згідно з ст. 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
За таких обставин, укладений сторонами 08 грудня 2016 року попередній договір купівлі-продажу будинку є нікчемним, оскільки не було дотримано вимог щодо його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку.
Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, а не завдатком, який підлягає поверненню. Така правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 р. у справі № 6-176цс12, де зазначено, що в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 березня 2012 року, від 14 березня 2012 року, від 27 липня 2011 року у справах про стягнення авансових платежів, сплачених за попередніми договорами, і розірвання таких договорів суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що в разі неукладення сторонами основних договорів у строк, визначений попередніми договорами, передані позивачами в рахунок оплати за основними договорами грошові кошти є відповідно до ст. 570 ЦК України не завдатком, а авансом і підлягають поверненню особам, які їх сплатили.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно приписів ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суми індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, яке виникло з 08 грудня 2016 року по травень 2018 року в розмірі 10 679 грн. з розрахунку:
(59 000* 100,9 (індекс інфляції за грудень 2016 року)/100 - 59 000) = 531 +
(59 000*101,1 (індекс інфляції за січень 2017 року)/100 - 59 000) = 649 +
(59 000*101,0 (індекс інфляції за лютий 2017 року)/100- 59 000) = 590 +
(59 000*101,8 (індекс інфляції за березень 2017 року)/100 - 59 000) = 1062 +
(59 000* 100,9 (індекс інфляції за квітень 2017 року)/100 - 59 000) = 531 +
(59 000*101,3 (індекс інфляції за травень 2017 року)/100 - 59 000) = 767 +
(59 000*101,6 (індекс інфляції за червень 2017 року)/100 - 59 000) = 944 +
(59 000*100,2 (індекс інфляції за липень 2017 року)/100 - 59 000) = 118 +
(59 000*99,9 (індекс інфляції за серпень 2017 року)/100 - 59 000) = -59 +
(59 000*102,0 (індекс інфляції за вересень 2017 року)/100 - 59 000) = 1180 +
(59 000*101,2 (індекс інфляції за жовтень 2017 року)/100 - 59 000) = 708 +
(59 000*100,9 (індекс інфляції за листопад 2017 року)/100 - 59 000) = 531 +
(59 000*101,0 (індекс інфляції за грудень 2017 року)/100 - 59 000) = 590 +
(59 000*101,5 (індекс інфляції за січень 2018 року)/100 - 59 000) = 885 +
(59 000*100,9 (індекс інфляції за лютий 2018 року)/100-59 000) = 531 +
(59 000*101,1 (індекс інфляції за березень 2018 року)/100 - 59 000) = 649 +
(59 000*100,8 (індекс інфляції за квітень 2018 року)/100 - 59 000) = 472 +
(59 000*100,0 (індекс інфляції за травень 2018 року)/100 - 59 000) = 0
Всього = 10 679 гривень.
Крім того, з відповідача на корить позивача слід стягнути заборгованість у вигляді 3% річних за несвоєчасне виконання зобов'язань в сумі 2655 грн. з розрахунку: 59 000*3/100/12*18 = 2655 гривень.
Оскільки відповідач належним чином не виконав умови договору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти (аванс) у розмірі 59 000 гривень, три відсотки за користування грошовими коштами за період з 08.12.2016 року по 01 червня 2018 року в розмірі 2655 гривень та інфляційні збитки за період з 08 грудня 2016 року по 01 червня 2018 року в розмірі 10 629,00 гривень, а всього на суму 72 334 гривень.
За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 287-289, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 220, 509, 526, 546, 570, 625, 635, 657 ЦК України суд,
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, інфляційних витрат та трьох процентів річних задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги, враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до Харківського апеляційного суду через Близнюківський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.М. Лобановська

06 грудня 2018 року