П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 квітня 2018 року

Єдиний унікальний номер 234/11368/17

Номер провадження 22-ц/775/592/2018

Категорія 54

Апеляційний суд Донецької області в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Кішкіної І.В.

секретаря Глушка С.Г.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок»

представник відповідача - Новак Юрій Іванович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті цивільну справу за позо-вом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колхоз-ний ринок» про поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час виму-шеного прогулу та моральної шкоди, компенсації вартості медикаментів

- за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок»

на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 січня 2018 року, резолютивну частину якого ухвалено суддею Пікаловою Н.М. в м. Краматорську в примі-щені Краматорського міського суду Донецької області 17 січня 2018 року, повний текст якого складено 27 січня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

31.07.2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Краматорського міського су-ду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок» про поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 26.06.2007 року вона була прийнята на роботу. 12.12.2016 року вона захворіла та знаходилась на лікарняному до 06.07.2017 року. 04.05.2017 року її було звільнено на підставі п.5 ст.40 КЗпП України. Тобто на момент звільнення вона ще знаходилась на лікарняному та хворіла, тому не зго-дна. Під час спілкування з керівництвом позивачці стало зле, тому вона зверталась за ме-дичною допомогою, у зв'язку з чим їй була заподіяна моральна шкода.

20.09.2017 року позивачем була подана до суду уточнена позовна заява в якій пози-вач додатково просила стягнути з відповідача 4615 гривень 70 копійок, витрачених на ме-дикаменти після спілкування з керівництвом підприємства з приводу її звільнення.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ТОВ «Колхозний ринок» про поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та компенсації вартості медикаментів задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді прибиральника території. Стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 5 травня 2017 року по 17 січня 2018 року у розмірі 20879 гривень 40 копійок. Стягнуто в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 гри-вень та судові витрати. В частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено негайне виконання рішення.

При ухваленні рішення суд виходив з того, що при звільнені працівника за п.5 ст.40 КЗпП України конкретного списку захорювань, де вказаний строк збереження місця робо-ти, не існує. При цьому при захворюванні на туберкульоз, листок непрацездатності може видаватись на строк до 10 місяців, відповідно протягом зазначеного строку за працівника-ми зберігається місце роботи. Крім того відповідач не довів факт того, що роботу ОСОБА_2 не могла тимчасово виконувати бригада прибиральників.

На вказане рішення Товариство з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення Краматорського міського суду Донець-кої області від 17 січня 2018 року скасувати і ухвалити нове, про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ТОВ «Колхозний ринок» зазначило, що територія ринку складає приблизно 13600 кв. метрів. Для прибирання цієї територія пот-рібна бригада в кількості 6 осіб. Тому навантаження на 1 прибиральника збільшилось на 50% в зв'язку з чим бригада й звернулась до адміністрації ринку с проханням взяти на ро-боту іншого працівника. ОСОБА_2 була звільнена з роботи після постійної її відсут-ності на роботі у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю більш як чотири міцяці, після того як адміністрація підприємства переконалась, що в подальшому ОСОБА_2 не зможе виконувати роботу прибиральниці за станом здоров'я.

Обставин, відповідно до яких позивачка мала право на збереження місця роботи, су-дом не встановлено.

Звільнення працівника за п.5 ст.40 КЗпП України законодавець не повязує зі збіль-шенням навантаження на інших працівників, а є правом роботодавця, тому таке посилання суду першої інстанції не відповідає закону.

Суд першої інстанції не вказав, який матеріальний закон було порушено відповіда-чем при звільненні позивача.

ОСОБА_2 знаходилась на лікарняному до 07.07.2018 року та їй нараховувалась та виплачувалась допомога по тимчасовій непрацездатності. Тому нарахування середньої заробітної плати є незаконним.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що підра-хунки збільшення навантаження на працівників на 50% не відповідають дійсності. Адже ще до прийняття на роботу позивача даний об'єм роботи виконувало 5 працівників, як і тепер, і ніхто не збирався брати ще одного працівника.

Крім того інвалідність 3 групи, яка не дозволяє позивачу виконувати важку фізичну працю, була встановлена лише в липні 2017 року тобто через 2 місяці після звільнення.

Також позивач зазначає, що у консультативному висновку для МСЕК зазначено, що травма, одержана позивачем у 2009 році на підприємстві ТОВ «Колхозний ринок», є при-чиною інвалідності позивача.

Представник відповідача Новак Ю.І. доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечувала, підтримала відзив на апеляційну скагу. Просила рішення суду залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши ма¬теріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апе-ляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а оска¬ржуване рішення скасуван-ню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом № 77-к від 26 червня 2007 року ОСОБА_2 з 26.06.2007 року прийнято прибиральником території «Критого ринку».

Наказом № 53-к від 04 травня 2017 року ОСОБА_2 звільнено з 04.05.2017 року згідно з п.5 ст. 40 КЗпП України.

З копій лікарняних листів на ім'я ОСОБА_2 та довідки вбачається, що вона перебувала на лікарняному з 12.12.2016 року по 06.07.2017 року.

Судом першої інстанції в якості обгрунтовання підстав задоволення позову вказано, що склалася така судова практика, яка допускає звільнення працівника на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП тільки в тому разі, коли роботодавець має вагомі пояснення стосовно того, що виробнича ситуація вимагає прийняття на цю посаду високопродуктивного кваліфікованого працівника, без якого виробництво обійтися не може, розподілити функції хворого працівника між іншими працівниками неможливо, а також немає можливості прийняти на цю посаду іншого працівника з такою ж кваліфікацією за строковим договором відповідно до п. 3 ст. 23 КЗпП України.

Але з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено наступне:

Наказом № 77-к від 26 червня 2007 року ОСОБА_2 з 26.06.2007 року прийнято прибиральником території.

З 12.12.2016 року по 06.07.2017 року ОСОБА_2 знаходилась на лікарняному.

06.07.2017 року ОСОБА_2 була встановлена третя группа інвалідності на один рік із зазначенням, що їй противопоказана тяжка фізична праця, тривала ходьба.

Наказом № 53-к від 4 травня 2017 року ОСОБА_2 звільнено з 04.05.2017 року згідно з п.5 ст. 40 КЗпП України.

Наказом № 56-к від 5 травня 2017 року скасовано наказ № 53-к від 4 травня 2017 року.

12 травня 2017 року проведено засідання профспілкового комітету ТОВ «Колхоз-ний ринок», який наддав згоду на звільнення ОСОБА_2 з підприємства на підставі п.5 ст. 40 КЗпП України.

Наказом № 60-к від 4 травня 2017 року ОСОБА_2 звільнено з 12.05.2017 року згідно з п.5 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до спливу строку його дії можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні.

Таким чином звільнення працівника на цій підставі є правом роботодавця.

Для того, щоб роботодавець не зловживав своїм правом, законодавцем встановлено два запобіжника:

- відсутність працівника на роботі протягом чотирьох місяців підряд, при цьому вихід працівника хоча б на один день на роботу перериває обчислення строку хвороби,

- згода на звільнення профспілкової організації.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач знаходилась на лікарняному з 12.12.2016 року по 06.07.2017 року без перерви та виходу на роботу. Цей факт підтвердила й позивач в судовому засіданні апеляційного суду.

Профспілковий комітет підприємства надав згоду на звільнення, що підтверджується відповідним протоколом, що є у матеріалах справи.

12.05.2017 року її було звільнено на підставі п.5 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтова-ність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційним судом встановлено, що позивач проходила лікування від ішемічної хвороби серця, стенокардії, деформованого артриту правого голеностопного суставу.

Таким чином посилання суду першої інстанції на те, що при хворобі на туберкульоз лікарняний лист виписується на 10 місяців, не стосується справи, що розглядається, та є недоречним.

Враховуючи викладене апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скар-ги, що звільнення працівника за п.5 ст.40 КЗпП України законодавець не пов'язує зі збі-льшенням навантаження на інших працівників, це є право роботодавця, тому таке поси-лання суду першої інстанції не відповідає закону.

Таким чином, звільнення позивача з підприємства проведено відповідно до вимог чинного законодавства.

Крім того відповідно до довідки МСЕК (а.с.24) позивачу 06.07.2017 року встановле-но 3 групу інвалідності, та в довідці зазначено, що їй протипоказана важка фізична праця, тривала ходьба.

При винесенні рішення на користь позивача судом першої інстанції не надано оцінки зазначеній обставині, оскільки позивач за станом здоров'я не зможе працювати прибиральницею ринку, бо це важка фізична праця.

Крім того судом першої інстанції стягнуто на користь позивача середній заробіток з моменту звільнення по момент винесення судового рішення, не враховуючи, що позивач з 12.12.2016 року по 06.07.2017 року перебувала на лікарняному.

Доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, не спростовують висновків колегії суддів, адже збільшення навантаження на інших працівників, можливість виконувати роботу замість працівника, який знаходиться на лікарняному, не впливає на право роботодавця розірвати трудовий договір на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України.

Так само консультативний висновок лікаря-травматолога для МСЕК, що особа втра-тила працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням не впливає на підставу звільнення.

Таким чином є усі підставі для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результата-ми розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частко-во і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення ска-суванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд Донецької облас-ті, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Колхозний ринок» задовольнити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 січня 2018 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеже-ною відповідальністю «Колхозний ринок» про поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, компенсації вартості медикаментів відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Постанову виготовлено та долучено до матеріалів цивільної справи 4 квітня 2018 року.

Суддя-доповідач А.В. Гапонов

Судді Г.В. Новікова

І.В. Кішкіна