ЄУН № 336/412/18
пр. № 2/336/1035/2018
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

12 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., за участі позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, вказавши, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 03.07.2014 року по 09.03.2016 року. У шлюбі у сторін народилась донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9 року. З вересня 2015 року шлюбні стосунки між сторонами припинено. На цей час відповідач ОСОБА_2 перебуває у розшуку у зв'язку зі скоєнням тяжкого злочину, у зв'язку з чим ОСОБА_1 не має змоги з ним зв'язатись. Позивач має намір разом з дитиною виїхати до Тунісу у травні 2018 року з метою відпочинку та оздоровлення доньки, але за відсутності відомостей про місцезнаходження ОСОБА_2 позбавлена і можливості отримати від нього дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України без супроводу батька.

По суті заявлених вимог ОСОБА_1 просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Тунісу малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_1, у період часу з 17 по 31 травня 2018 року без дозволу та без супроводу батька дитини ОСОБА_2, а також стягнути з ОСОБА_2 на свою користь судовий збір.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, пояснивши додатково, що після народження доньки відповідач змінив свій спосіб життя, став підтримувати стосунки з особами, що мали на нього негативний вплив, не піклувався про родину, виявляв агресію до неї, що і стало причиною розірвання шлюбу між сторонами. Згодом ОСОБА_2 набув статусу підозрюваного у скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України, та з 30.09.2017 року перебуває у розшуку. За відомостями ОСОБА_1 ОСОБА_2 переховується у Криму, територія якого перебуває поза межами контролю державних органів України, зв'язку з ним не має ані ОСОБА_1, ані батьки ОСОБА_2

Малолітня ОСОБА_3 має порушення опорно-рухового апарату та потребує відпочинку на морі, а рівно і лікування, яке може бути надане у країні, куди позивач має намір попрямувати. Також ОСОБА_1 вказала, що до Тунісу збирається їхати разом із своєю матір'ю та бабусею ОСОБА_3 - ОСОБА_4 за придбаною путівкою.

Представник органу опіки та піклування - районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району в підготовчому судовому засіданні вказала, що у прийнятті рішення покладається на розсуд суду з урахуванням інтересів малолітньої дитини. В судове засідання представник органу опіки та піклування не з'явилась, звернувшись із клопотанням про розгляд справи за відсутності представника органу опіки.

Відповідач до суду не з'явився, про місце та час розгляді справи повідомлявся як шляхом направлення повістки на зареєстрованим місце проживання, так і за допомогою оголошення, розміщеного на сайті «Судова влада України».

Крім того, судом також направлялась повістка на адресу представника відповідача ОСОБА_2 за нотаріально посвідченою довіреністю - ОСОБА_5, за адресою, яка вказана представником відповідача у заяві від 05.04.2018 року, що підтверджується реєстром поштових відправлень.

Таким чином, судом вжито усіх передбачених чинним законодавством заходів для повідомлення відповідача про місце та час розгляду справи, однак, ані відповідач, ані його представник до суду не з'явились, не сповістивши про наявність поважних причин для своєї неявки.

Заява представника відповідача ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи залишена судом без задоволення як необґрунтована, адже, посилаючись на перебування ОСОБА_2 за кордоном, представник не зазначила про те, що фактично ОСОБА_2 є особою, що переховується від органів досудового розслідування та має статус підозрюваного у скоєнні тяжкого злочину, що підтверджено офіційними відомостями з сайту Міністерства внутрішніх справ України станом на 05.04.2018 року, тож поважних причин для неявки самого відповідача до суду не має, а інших підстав для відкладення розгляду справи представник відповідача не зазначила, а рівно і не сповістила про причини своєї неявки.

Керуючись положеннями ст. 280 ЦПК України, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги думку позивача з цього приводу, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд розглянув справу в заочному порядку.

Під час розгляду справи судом розглянуто та задоволено клопотання позивача про надання додаткових доказів: договору про надання туристичних послуг та копій квитанцій про сплату вартості туристичної путівки.

Інших заяви або клопотань учасниками провадження не заявлялась, а судом не вирішувалось.

При дослідження письмових доказів судом встановлено наступне.

03.07.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_9 року народилась ОСОБА_3, батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с. 18).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2016 року, яке набрало законної сили 09.03.2016 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 19).

За розшуковими обліками МВС України, розміщеними на офіційному веб-сайті МВС України, ОСОБА_2 з 30.09.2017 року перебуває у розшуку як особа, що переховується від органів досудового розслідування, у зв'язку з підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України, та щодо нього судом постановлено ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу (а.с. 21).

Як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_1 особа, зображена на фотознімку, розміщеному на сайті МВС України, є саме її колишнім чоловіком та батьком малолітньої ОСОБА_3

Згідно із витягом з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації від 24.05.2017 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, має порушення опорно-рухового апарату (а.с. 30).

Відповідно до договору про надання туристичних послуг № 5873518 від 10.01.2018 року, рахунку-підтвердження від 22.01.2018 року, копій платіжних документів від 10.01.2018 року та від 11.01.2018 року, наявних в матеріалах справи, ОСОБА_4, яка зі слів позивача доводиться їй матір'ю, замовлено та оплачено туристичну подорож на трьох осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, до Туніської республіки (Тунісу) в період часу з 17.05.2018 року по 31.05.2018 року, яка включає в себе авіаперевезення в обох напрямках з м. Київ до м. Монастір, проживання у готелі, медичну страховку, тощо.

При вирішенні позову суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Стаття 313 ч. 3 ЦК України вказує, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Згідно п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 57 від 27.01.1995 року Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:

якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску;

якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном;

у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій:

свідоцтва про смерть другого з батьків;

рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків;

рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім;

рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним;

рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків;

довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері);

виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому суд враховує, що відвідання дітьми інших країн сприяє їх всебічному розвитку та освіті, вивченню іноземних мов, забезпечує вміння спілкуватися з людьми різних національностей, а батько ОСОБА_3 ОСОБА_2 до оголошення у розшук надавав ОСОБА_1 нотаріальний дозвіл на виїзд дитини за межі України без його супроводу.

Враховуючи, що ОСОБА_1 бажає виїхати за межі України з донькою ОСОБА_3 тимчасово з метою туризму, відпочинку та оздоровлення дитини, права відповідача як батька в такому випадку не порушується, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.

За ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи таке, суд також вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при зверненні до суду з позовом.

На підставі викладеного, керуючись 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без дозволу та супроводу батька задовольнити повністю.

Надати дозвіл на виїзд за межі України малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3, до Туніської Республіки (Тунісу) в період часу з 17 травня 2018 року по 31 травня 2018 року включно, без згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Запоріжжя, в супроводі матері дитини - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704,80 гривень (сімсот чотири гривні 80 коп).

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаємо наступні відомості:

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Запоріжжя, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, індивідуальний ідентифікаційний номер: НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Запоріжжя, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 індивідуальний ідентифікаційний номер: НОМЕР_2.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Суддя О.І. Дацюк