Дата документу 02.08.2018
Справа № 335/2159/18
Провадження № 2/334/2669/18
02 серпня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Баруліної Т.Є.;
при секретарі Сагайдак Г.В.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ реєстрації фізичних осіб по Вознесенівському району Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності,
Позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить об'єкт нерухомості, квартира за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.02.2018 року, посвідченого приватним Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., зареєстрованого під реєстровим № 1291.
Позивач правомірно та на законних підставах набув право власності на вищевказану квартиру та на теперішній час є єдиним власником вказаного об'єкту нерухомості, але він позбавлений можливості вільно користуватися придбаною квартирою через те, що у зазначеній квартирі досі зареєстрований відповідач по справі, ОСОБА_2, родич колишньої власниці квартири, який в добровільному порядку не знявся з реєстрації, хоча в квартирі не проживає, не є членом сім'ї позивача, його речі в квартирі відсутні.
Відповідно до п. 13 договору купівлі-продажу квартири, продавець була зобов'язана зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих у квартирі третіх осіб до 28.02.2018р., однак з невідомих причин цього не зробила.
На теперішній час відповідач залишається зареєстрованим в квартирі позивача, в добровільному порядку не знявся з реєстраційного обліку, тому позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом з метою захисту свого порушеного права та просить суд усунути йому перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.
Справа призначена до розгляду в загальному позовному провадженні. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень.
Позивач в судове засідання не з'явився з поважних причин, просить розглянути справу за участі його представника.
Представник позивача за довіреністю - ОСОБА_9, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, наполягає на задоволенні позову про усунення перешкод у праві власності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи був повідомлений вчасно за місцем реєстрації рекомендованою кореспонденцією, у визначений строк не надав суду відзив на позовну заяву.
Третя особа по справі Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради просить суд розглянути справу на розсуд суду за відсутності їх представника.
Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності відповідача.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Судом встановлено, що житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.02.2018р., укладеного між ОСОБА_5, який діє від імені власника квартири - ОСОБА_10, на підставі нотаріально посвідченої довіреності та ОСОБА_7, яка діє від імені покупця- ОСОБА_1, на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., зареєстрований в реєстрі під № 1291(а.с.5-8).
В квартирі по теперішній час зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2, що підтверджується Довідкою № 04-42/3-5/381 від 22.02.2018р. Відділу реєстрації фізичних осіб по Вознесенівському району Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг ЗМР (а.с.8).
Відповідно до п. 13 Договору купівлі-продажу квартири зняти третіх осіб з реєстрації у вищевказаній квартирі продавець зобов'язується не пізніше 28 лютого 2018 року. (а.с.6)
Однак, колишній власник квартири не виконав умови п. 13 договору купівлі-продажу, на теперішній час відповідач залишається зареєстрованим в квартирі позивача, сам добровільно не знявся з реєстраційного обліку.
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним
Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.
Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Наявність реєстрації відповідача у квартирі АДРЕСА_1 приводить до обмеження права власності позивача, що виражається в неможливості розпорядитись об'єктом власності на свій розсуд, які зокрема полягають у тому, що вона змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно до ч. 1 ст.383 ЦК України власник власника житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Аналіз даних правових норм свідчить про те, що право користування житловим приміщенням власником житла є одним із засобів реалізації права власності і похідним від права власника на житло, таким чином внаслідок припинення права власності на житлове приміщення, особа втрачає і право користування цим приміщенням.
З'ясувавши обставини справи та оцінивши сукупність наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2, не є членом сім'ї позивача ОСОБА_1 у розумінні ст.156 ЖК України, є членом сім'ї колишньої власниці спірної квартири, який в силу вимог ст.346 ЦК України через укладання договору відчуження квартири, який є чинним і недійсним не визнаний, втратив право користування та проживання в даній квартирі.
Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.
Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Судом встановлено, що відповідач, ОСОБА_2, є родич колишньої власниці квартири, та втратив право користування даною квартирою, однак добровільно з реєстраційного обліку не знявся, та залишається зареєстрованим у квартирі, що спричиняє новому власнику, позивачу додаткові матеріальні витрати та чинить перешкоди у здійсненні права власності.
Таким чином, з'ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Керуючись Конституцією України,ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 346, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 9, 156 ЖК України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН:НОМЕР_1) в користуванні квартирою АДРЕСА_1, що належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.02.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, Вовк І.І., зареєстрованого під реєстровим № 1291, шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя: Баруліна Т. Є.