____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/2883/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2018 року

Київський районний суд м.Одеси

У складі головуючого судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

За участю представників ОСОБА_1 і ОСОБА_2

Розглянув у відкритому судовому засідання цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу і розподіл спільного майна, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном,

Встановив:

ОСОБА_3 у жовтні 2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання за ним ОСОБА_3 права власності на автомобіль марки «Misubitsi Pajero», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, стверджуючи, що автомобіль було придбано за його особисті кошти. Надалі позивач уточнив свої вимоги і просив суд ухвалити рішення, яким встановити факт спільного проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу і визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину вищевказаного автомобіля. Під час судового розгляду справи позивач ще раз надав заяву про уточнення позову і просив встановити факт його спільного проживання з ОСОБА_4 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 2008 року по 2016 рік і визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля автомобіль марки «Misubitsi Pajero», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

ОСОБА_4, не визнаючи позов ОСОБА_3 доводила, що спірний автомобіль не є спільним майном сторін по справі, що автомобіль було нею придбано до того, як вони з ОСОБА_3 стали проживати однією сімєю. ОСОБА_4 заявила зустрічні вимоги про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні автомобілем шляхом зобовязання ОСОБА_3 повернути їй спірний автомобіль.

Суд вислухав сторони, свідків, вивчив матеріали справи і встановив наступне:

ОСОБА_3 і ОСОБА_4 спільно проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. 25.04.2011 року у них народилась дочка ОСОБА_5. 09.06.2009 року на імя ОСОБА_4 зареєстровано транспортний засіб автомобіль марки «Misubitsi Pajero», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі довідки рахунку серії КІМ 019360 від 09.06.2009 року.

ОСОБА_3 доводить, що з весни 2008 року вони з ОСОБА_4 проживали однією сімєю в квартирі АДРЕСА_1, що на придбання автомобіля він з особистих грошових коштів надав 30 000 дол.США. Автомобіль було придбано для потреб сімї, тому він- Косенко В.В. сьогодні визнає за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину автомобіля. Автомобіль було зареєстровано на імя ОСОБА_4, але в той же день 09.06.2009 року ОСОБА_4 оформила на його ОСОБА_3- імя довіреність на право володіння і розпорядження цим автомобілем, по закінченню терміну дії цієї довіреності, ОСОБА_4 02.06.2015 року знову оформила на його імя довіреність на володіння і розпорядження автомобілем. В 2016 році сімя між сторонами розпалась і до весни 2017 року ОСОБА_3 безперешкодно володів і користувався автомобілем. 01.03.2017 року ОСОБА_4 припинила дію доручення від 02.06.2015 року, про що він ОСОБА_3- довідався від слідчого СВ Портофранківського ВП Приморського ВП у м.Одесі під час досудового розслідування матеріалів за заявою ОСОБА_4 про самоправні дії ОСОБА_3 щодо майна заявниці. За захистом своїх прав на частину у спільному майні він звернувся до суду з цим позовом.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 посилався на такі докази: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - автомобіль марки «Misubitsi Pajero», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 на імя ОСОБА_4, довіреність ОСОБА_4 на імя ОСОБА_3 від 02.06.2015 року на право експлуатації та право розпорядження автомобілем марки «Misubitsi Pajero», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, довідку з місця проживання і реєстрації ОСОБА_3 з 14.09.2011 року був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, власником якої є ОСОБА_4, видатковий касовий ордер від 12.02.2005 року про отримання ОСОБА_3 450 000 грн. за сільгосптехніку, видатковий касовий ордер від 30.12.2007 року і видатковий касовий ордер від 30.08.2008 року про отримання ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 68 000 грн і в сумі 107 000 грн за виконані роботи за договором від 03.01.2007 року, товарний чек №107 від 06.06.2008 року на придбання ОСОБА_3 для проведення ремонту після залиття квартири за адресою АДРЕСА_2 будівельних матеріалів і сантехнічного обладнання (унітаз, бачок, ламінат, фарба та інше), виписку з медичної карти амбулаторного хворого- Косенко В.В., що він перебуває на диспансерному обліку в КУ « ЦП МСД №3» з 2008 року за адресою АДРЕСА_3, пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

ОСОБА_4, не визнаючи позов ОСОБА_3, стверджувала в судовому засіданні, що з ОСОБА_3 вони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з 2010 року, що спірний автомобіль є її особистим майном, тому як автомобіль було придбано у 2009 році за грошові кошти, що їй надав колишній чоловік ОСОБА_10 Дійсно з ОСОБА_3 вона знайома з 2008 року, тому як ОСОБА_3 був прорабом на будівництві житлового будинку, який будується на належній їй на праві власності земельній ділянці. З метою виконання ОСОБА_3 обовязків щодо нагляду і контролю за будівництвом будинку вона ОСОБА_4 і надала довіреність на право керування автомобілем ОСОБА_3 На підтвердження своїх вимог і доводів ОСОБА_4 посилалась на пояснення свідка ОСОБА_10

Суд дослідив надані сторонами докази і наведені доводи і дійшов висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню, тому як є доведеним і обґрунтованим, а позов ОСОБА_4 задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Сімейне законодавство, а саме ч.1, ч.2 ст.21 СК України визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.74 СК України у разі якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, зазначив, що до членів сімї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обовязковою умовою для визнання їх членами сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Суд встановив і сторони визнали, що з весни 2008 року по 2016 рік ні ОСОБА_3 ні ОСОБА_4 не перебували у зареєстрованому шлюбі, але разом проживали, вели спільне господарство, піклувались одне про одного, купували майно для спільного користування. Сторони мають малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. З весни 2008 року сторони проживали разом в ІНФОРМАЦІЯ_1. Надані позивачем докази про спільне проживання з ОСОБА_4 в належній відповідачці квартирі (довідка з медичної установи, пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, товарний чек на придбання будматеріалів) є належними і достовірними і не спростовані відповідачем. Суд не погоджується з доводами представника ОСОБА_4 про сумнівність доказів, наданих позивачем, а саме - видатковий касовий ордер від 12.02.2005 року про отримання ОСОБА_3 450 000 грн. за сільгосптехніку, тому як належність акцій в ТОВ «Облагропромсервіс» ОСОБА_3 відповідачем не спростовано, припинення діяльності товариства підтверджено належними доказами (витяг з ЄДРПОУ). Окрім того, ОСОБА_4 не надала до суду будь-яких доказів щодо її доходів в період 2008-2016 років, у той час як ОСОБА_3 свої доводи про утримання сімї підтвердив письмовими доказами у вигляді: видаткового касового ордеру від 12.02.2005 року про отримання ОСОБА_3 450 000 грн. за сільгосптехніку, видаткового касового ордеру від 30.12.2007 року і видаткового касового ордеру від 30.08.2008 року про отримання ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 68 000 грн і в сумі 107 000 грн за виконані роботи за договором від 03.01.2007 року. Зазначені документи підтверджують витрати ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на придбання спірного автомобіля за 35000 дол.США в 2009 році. Суд критично ставиться до пояснень свідка ОСОБА_10, що саме він безвідплатно передав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 35 000 дол.США для придбання автомобіля, тому як ОСОБА_10 і ОСОБА_4 розірвали шлюб в 2003 році, свідок вже на той час фактично мав іншу сімю та утримував 4 х дітей від шлюбу з ОСОБА_4 і в судовому засіданні ні ОСОБА_4 ні свідок не назвали причини, з яких свідок передав ОСОБА_4 безоплатно таку значну суму грошових коштів. Пояснення свідка ОСОБА_11 також викликають у суду сумнів щодо їх достовірності і правдивості, тому як свідок стверджувала, що з 1999 року працює у ОСОБА_4 хатньою робітницею , але з ОСОБА_3 не знайома, бачила його в квартирі ОСОБА_4 з кінця 2010 року. Свідок не пояснила у якості кого ОСОБА_3 знаходився в квартирі ОСОБА_4, як довго він перебував в цій квартирі, хоча сама ОСОБА_4 визнає факт спільного проживання з позивачем з 2010 року.

Проаналізувавши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка ОСОБА_3 та жінки ОСОБА_4, оскільки сторони проживали в одній квартирі, були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, мали взаємні права та обов'язки.

Згідно з частиною четвертою статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 СК України).

Цивільний кодекс України регулює відносини, що складаються між співвласниками стосовно майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, визначаючи порядок володіння, користування та розпорядження таким майном, що визначає зміст права спільної сумісної власності. Хоча при праві спільної сумісної власності розмір частки кожного з співвласників не визначений, це не позбавляє можливості кожного з них права на виділ частки з майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, у натурі.

На підставі наявних в матеріалах справи доказів, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, встановивши факт проживання однією сімєю чоловіка ОСОБА_3 та жінки ОСОБА_4 з 2008 року по 2016 рік, суд визнає - автомобіль марки «Misubitsi Pajero», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Поділ неподільних речей, тобто тих, які неможливо поділити в натурі , проводиться в ідеальних частках. Суд встановив і сторони визнали, що ні позивач ні відповідачка не бажають отримувати грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля, тому суд визнає за кожною із сторін право власності на 1/2 частину автомобіля.

Керуючись ст.ст.259,263-265,268 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу і розподіл спільного майна задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з весни 2008 року по 2016 рік.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Misubitsi Pajero», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом зобовязання ОСОБА_3 повернути автомобіль марки «Misubitsi Pajero», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Київський райсуд м.Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Дата складання повного тексту судового рішення 19.07.2018 року.

Суддя Калашнікова О. І.