Провадження № 22-ц/780/1560/18 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 58 04.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.,

секретар судового засідання: Марченко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 лютого 2018 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ», відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області про визнання недійсним та скасування постанови та акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_3звернулася до суду із вищезазначеним позовом в якому просила визнати недійсною на скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці Артема Володимировича про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 20.09.2017 року (ВП №33393194); визнати недійсним та скасувати акт головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці Артема Володимировича про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 20.09.2017 року (ВП №33393194).

06 лютого 2018 року позивач ОСОБА_3звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, обґрунтовуючи її тим, що відповідно до оскаржуваних постанови та акту відповідачу ПАТ «Піреус Банк МКБ» було передано у власність нерухоме майно, яке складається з незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,1915 га, НОМЕР_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.Після відкриття провадження у даній справі їй стало відомо про те, що відповідачу ПАТ «Піреус Банк МКБ» було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися та винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Внаслідок чого ПАТ «Піреус Банк МКБ» має у праві приватної власності незавершений будівництвом житловий будинок №46 (гот. 96%) літ. А, лазня літ. Б, стінка №1, 2, огорожа №3, 4 за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,1915 га, НОМЕР_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1. Відтак, ОСОБА_3 було подану заяву про збільшення позовних вимог. Вказувала, що майно, яке повинно бути повернуто їй, як єдиному та законному власнику, вже може перебувати у третіх осіб внаслідок його придбання чи отримання у інший спосіб. Окрім того, вказала, що 17 січня 2018 року відбулося самовільне захоплення домоволодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, шляхом заміни вхідних замків на дверях і проникненням у житло, де перебувають особисті речі позивача та її сім`ї. Також у заяві про забезпечення позову позивач ОСОБА_3 вказала, що підстави для застосування зустрічного забезпечення відповідно до вимог ст.154 ЦПК України відсутні.

Тому просила суд до завершення розгляду справи в суді та ухвалення судового рішення по справі накласти арешт на нерухоме майно, право власності на яке зареєстровано за АТ «Піреус Банк МКБ», а саме: на незавершений будівництвом житловий будинок №46 (гот. 96%) літ. А, лазня літ. Б, стінка №1, 2, огорожа №3, 4 за адресою: АДРЕСА_1; на земельну ділянку, площею 0,1915 га, НОМЕР_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 лютого 2018 року заяву позивача ОСОБА_3 задоволено. В якості забезпечення позову накладено арешт на нерухоме майно, право власності на яке зареєстровано за АТ «Піреус Банк МКБ», а саме: на незавершений будівництвом житловий будинок №46 (гот. 96%) літ. А, лазня літ. Б, стінка №1, 2, огорожа №3, 4 за адресою: АДРЕСА_1; на земельну ділянку, площею 0,1915 га, НОМЕР_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Піреус Банк МКБ» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити, посилаючись на її незаконність та порушення судом норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції було порушено вимоги ч.9 ст.153 ЦПК України, оскільки заява ОСОБА_3 про забезпечення позову не відповідає вимогам п.п.2, 5, 6 ч.1 ст.151 ЦПК України та підлягала поверненню. Вказує, що у разі задоволення позову ОСОБА_3 про визнання незаконними рішень суб'єкта владних повноважень, скасування права власності на передане АТ «Піреус Банк МКБ» майно не відбудеться. Вказує, що до АТ «Піреус Банк МКБ» жодних позовних вимог не заявлено. Вказує, що твердження позивача про подання заяви про збільшення позовних вимог є безпідставними, оскільки у судовому засідання 06 лютого 2018 року дану заяву було повернуто судом без розгляду. Також вказує, що позивачем було пропущено 10-тиденний строк для оскарження рішення посадових осіб органів державної виконавчої служби.

Позивач ОСОБА_3 надаласуду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу ПАТ «Піреус Банк МКБ», в якому зазначила, що висновки суду першої інстанції є правильними та обґрунтованими, а судове рішення прийняте у відповідності до вимог закону та судової практики. Вказує, що предметом позову є, зокрема, законність виникнення у відповідача права приватної власності на спірне нерухоме майно. Крім того, позивач зазначила, що у Апеляційному суді Київської області сформувалася стала правова позиція з приводу питання щодо накладання арешту, що підтверджується доданими до відзиву на апеляційну скаргу ухвалами від 03 червня 2015 року, 09 червня 2016 року та 07 червня 2017 року. У зв'язку із цим просила апеляційну скаргу відхилити, а судове рішення залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що предметом спору є фактично нерухоме майно, а відповідачем можуть бути вчинені дії спрямовані на відчуження майна, з приводу якого виник спір. Суд першої інстанції погодився із доводами позивача, що в спірних відносинах існує ризик утруднення та унеможливлення виконання рішення по даній справі. Крім того, суд зазначив, що не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що у жовтні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його порушенням норм ЦК України та ЗУ «Про іпотеку» при проведенні прилюдних торгів та під час переходу прав власності на спірне майно. Тому просила визнати недійсною на скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці Артема Володимировича про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 20.09.2017 року (ВП №33393194); визнати недійсним та скасувати акт головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці Артема Володимировича про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 20.09.2017 року (ВП №33393194) (а.с.2-13).

02 листопада 2017 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ», відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області про визнання недійсним та скасування постанови та акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу (а.с.38-39).

06 лютого 2018 року позивач ОСОБА_3звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила суд до завершення розгляду справи в суді та ухвалення судового рішення по справі накласти арешт на нерухоме майно, право власності на яке зареєстровано за АТ «Піреус Банк МКБ», а саме: на незавершений будівництвом житловий будинок №46 (гот. 96%) літ. А, лазня літ. Б, стінка №1, 2, огорожа №3, 4 за адресою: АДРЕСА_1; на земельну ділянку, площею 0,1915 га, НОМЕР_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.40-44).

В обґрунтування зазначила, що відповідно до оскаржуваних постанови та акту відповідачу ПАТ «Піреус Банк МКБ» було передано у власність нерухоме майно, яке складається з незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,1915 га, НОМЕР_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.Після відкриття провадження у даній справі їй стало відомо про те, що відповідачу ПАТ «Піреус Банк МКБ» було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися та винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Внаслідок чого ПАТ «Піреус Банк МКБ» має у праві приватної власності незавершений будівництвом житловий будинок №46 (гот. 96%) літ. А, лазня літ. Б, стінка №1, 2, огорожа №3, 4 за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,1915 га, НОМЕР_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1. Відтак, ОСОБА_3 було подану заяву про збільшення позовних вимог. Вказувала, що майно, яке повинно бути повернуто їй, як єдиному та законному власнику, вже може перебувати у третіх осіб внаслідок його придбання чи отримання у інший спосіб. Окрім того, вказала, що 17 січня 2018 року відбулося самовільне захоплення домоволодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, шляхом заміни вхідних замків на дверях і проникненням у житло, де перебувають особисті речі позивача та її сім`ї.

У заяві про забезпечення позову позивач ОСОБА_3 зазначила, що підстави для застосування зустрічного забезпечення відповідно до вимог ст.154 ЦПК України відсутні.

06 лютого 2018 року відповідач ПАТ «Піреус Банк МКБ» також звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про зустрічне забезпечення, в якому просив застосувати зустрічне забезпечення до позивача у справі шляхом внесення ОСОБА_3 на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі необхідному для відшкодування збитків АТ «Піреус Банк МКБ», які можуть бути спричинені забезпеченням позову (а.с.52-53).

В обґрунтування зазначив, що відповідно до Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 січня 2018 року ОСОБА_3 володіє виключно будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який перебуває в іпотеці ВАТ «Банк Універсальний». Вказав, що майновий стан позивача ОСОБА_3 може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача. Тому вважав доцільним застосування судом п.2 ч.3 ст.154 ЦПК України.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 лютого 2018 року у задоволенні заяви про зустрічне забезпечення відмовлено, у зв'язку із ненаданням суду доказів існування обставин, передбачених ч.3 ст.154 ЦПК України. Крім того, суд вказав, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження, що вжитими судом заходами забезпечення позову відповідачу буде спричинена шкода. Також не надано розрахунку можливих збитків, які можуть бути спричинені відповідачу.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв'язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.7 ст.153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Відповідно до ч.9 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову, остання не відповідає вимогам ст.151 ЦПК України, зокрема у ній не зазначено: реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) заявника за його наявності або номер і серію паспорта заявника для фізичних осіб - громадян України; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник (зокрема, ціну позову майнового характеру або зазначення того,що позов є немайнового характеру); пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення.

Вказаним підтверджуються доводи апеляційної скарги відповідача про те, що заява ОСОБА_3 про забезпечення позову не відповідає вимогам п.п.2, 5, 6 ч.1 ст.151 ЦПК України.

Колегія суддів зазначає, що пропозиція заявника щодо зустрічного забезпечення, яка має бути зазначена у клопотанні про забезпечення позову, не може бути зведена лише до вказівки про відсутність підстави для застосування зустрічного забезпечення. Концепцією нової редакції ЦПК України є конкретана пропозиція позивача виражена у клопотанні. При цьому реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов'язком, за виключенняи, передбаченими частиною 3 статті 154 ЦПК України, в якій наведено випадки, коли суд зобов'язаний застосовувати зустрічне забезпечення.

Колегія суддів зазначає, що вид зустрічного забезпечення повинен бути зазначений заявником, проте суд може визнати зустрічне забезпечення неналежним, зокрема, через його неспівмірний характер, якщо воно не є достатньою гарантією відшкодування можливих збитків або його неможливо швидко реалізувати, тощо, про що суд має зазначити в ухвалі на виконання вимог ч.7 ст.153 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене спростовуються доводи позивача щодо відсутності підстав для застосування зустрічного забезпечення відповідно до вимог ст.154 ЦПК України, викладені у заяві про забезпечення позову. Так, наявність або відсутність підстав для застосування ст.154 ЦПК України визначається виключно судом на підставі наданих йому пропозицій та доказів.

Разом з тим, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, і в порушення вимог ч.9 ст.153 ЦПК України не постановив ухвалу про повернення заяви про забезпечення позову заявнику.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висноку про задоволення заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

Викладеним вище спростовуються доводи відзиву на апеляційну скаргу про те, що оскаржувана ухвала постановлена і є обгрутнованою відповідно до положень ЦПК України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що доводи відзиву не спростовують доводів, викладених у апеляційній скарзі, оскільки ухвали суду апеляційної інстанції на які посилається позивач були постановлені на підставі норм процесуального права, які на сьогодні втратили чинність.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ПАТ «Піреус Банк МКБ» заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні зави про забезпечення позову відповідно до ст.376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 лютого 2018 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «04» квітня 2018 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіН.В. Ігнатченко
Ю.М. Кулішенко