26.07.2018 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Дорошинської В.Е.
за участю секретаря Кирпиченко І.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача про стягнення боргу, мотивуючи тим, що 24.06.2015 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики грошей, відповідно до якого він передав відповідачу 5200 дол. США з кінцевим терміном повернення 31.12.2016 року, про що відповідач написав розписку. У період часу з 06.10.2015 року по 28.07.2016 року відповідачем в рахунок погашення заборгованості було передано 1200 дол. США. Станом на теперішній час сума боргу складає 4000 дол. США без врахування інфляційних витрат та невиплачених відсотків за користування позикою, що еквівалентно 104092,40 грн. До теперішнього часу відповідач борг не повернула.
У звязку з викладеним просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 104092,40 грн. в рахунок відшкодування боргу відповідно до розписки та судові витрати.
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.
Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що розписка не належить позивачу, оскільки була написана нею для іншої особи, а позивач в неї її викрав.
Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд встановив, що ОСОБА_2 24.06.2015 року було написано розписку про те, що вона позичила грошові кошти у ОСОБА_1 в сумі 5200 дол. США, що нею не заперечувалось.
Оригінал розписки долучено до матеріалів справи.
Твердження відповідача, що вона розписку склала для іншого ОСОБА_1, який помер, та щодо викрадення у відповідача даної розписки позивачем, суд не приймає до уваги, оскільки, вони жодним доказом не підтверджені.
За період з 06.10.2015 року по 28.07.2016 року ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості повернуто 1200 дол. США.
Таким чином, заборгованість за розпискою становить 4000 дол. США, що еквівалентно 104092,40 грн.
26.06.2017 року позивачем на адресу відповідача ОСОБА_2 було направлено вимогу про повернення боргу в розмірі 4000 дол. США строком до 31.12.2016 року.
Однак по теперішній час відповідачем не було повернуто суму боргу.
Відповідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто.
Відповідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти і або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст.ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50 цс16, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовну вимогу в сумі 104092,40грн. в рахунок відшкодування заборгованості, такою що підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.
Керуючись ст.ст. 6-13, 81, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 267, 354 ЦПК України, ст.ст. 258, 525-527, 530, 625, 1046-1050 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 104092,40грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати 640,00грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 400,92грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Суддя В.Е. Дорошинська