АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2726/18 Справа № 204/7800/17 Головуючий у 1 й інстанції - Черкез Д. Л. Доповідач - Максюта Ж.І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

за участю секретаря - Кравцової Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Управління-служба у справах дітей Чечелівської районної у м.Дніпрі ради, ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, треті особи: Управління-служба у справах дітей Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що вона - ОСОБА_5 від шлюбу з ОСОБА_2 має двох дітей: неповнолітню доньку - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. 07.09.2005 року рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська шлюб було розірвано, стосунків після розлучення вони не мають, але фактично шлюбні відносини припинено в липні 2004 року, так як вони припинили спільно проживати однією сім'єю з цього часу, тобто між ними припинились взаємні права та обов'язки з приводу придбання одягу, харчів, майна; індивідуалізувався бюджет щодо кожного з них. Спільні діти залишились проживати з нею, спорів щодо місця проживання дітей з відповідачем не було. Після припинення шлюбних відносин з відповідачем, батько добровільно не виконував своїх прямих обов'язків щодо утримання дітей, своїми як правами так і обов'язками щодо участі в вихованні, розвитку та навчанні дітей не приймав, та не цікавився своїми дітьми взагалі. 26 травня 2006 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення про стягнення з відповідача аліментів на обох дітей. В зв'язку з добровільним невиконанням зазначеного рішення, вона звернулась до виконавчої служби для примусового стягнення аліментів з відповідача. Відповідача було оголошено в розшук, батьками відповідача було сплачено заборгованість по аліментам. На даний час батьки відповідача допомагають позивачу утримувати своїх онуків та за її згодою спілкуються з онуками, приймають посильну участь в їх вихованні. Слід зазначити, що відповідачем було надано довіреність, якою він надавав дозвіл на тимчасовий виїзд доньки за кордон, але строк дії такої довіреності сплив в жовтні 2017 року. Після чого, відповідач відмовляється надавати свою згоду на виїзд дитини без супроводу батька за кордон, чим вчиняє перешкоди у здійсненні матері заходів, які спрямовані на розвиток здібностей доньки, так як донька з чотирьох років займається художньою гімнастикою в спеціалізованій дитячо-юнацькій спортивній школі олімпійського резерву з художньої гімнастики. За час навчання донька досягла значних успіхів в художній гімнастиці і своє життя не уявляє без подальшої участі в спортивних змаганнях, в тому числі і міжнародних. По причині відмови батька від надання довіреності на тимчасовий виїзд за кордон на змагання, донька не змогла прийняти участь в змаганнях, які проводились восени 2017 року в Ізраїлі та Республіці Білорусь. Позивач була вимушена звернутись за захистом прав своєї доньки до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька. Але через затягування процесу розгляду справи з боку батька, змагання які проводились восени 2017 року в Ізраїлі та Республіці Білорусь залишились поза участю доньки. Такі негативні обставини прямо впливають на кваліфікацію доньки, так як участь у таких спортивних міжнародних заходах є обов'язковою умовою виконання кваліфікаційних вимог, які ставляться до спортсменів, та як наслідок не тільки впливають безпосередньо на спортивну кар'єру доньки, але й на її морально-психологічний стан. 02.10.2017 року, донька отримала направлення для участі у Міжнародному турнірі " Miss Valentine", який буде проходити у м.Тарту, Естонія, у період з 14.02.2018 року по 19.02.2018 року, згідно Міжнародного календаря змагань на 2018 рік, у супроводі тренера - ОСОБА_4 Відповідно до маршрут-квитанції пасажира 25.11.2017 року, на ім'я ОСОБА_2 був придбаний квиток на літак за № 566- за маршрутом польоту: виліт Україна, Київ, Бориспіль 14.02.2018 року - 09:20; прибуття Латвія, Ріга Аеропорт -14.02.2018 року - 11:00. Виліт: Латвія, Ріга Аеропорт 19.02.2018 року -11:40 , прибуття Україна, Київ, Бориспіль 19.02.2018 року - 13:10. На ім'я тренера ОСОБА_4 25.11.2017 року був придбаний квиток на літак за № 566-. Враховуючи викладене, позивач звертається до суду з даним позовом і просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітній ОСОБА_2 в супроводі тренера-викладача ОСОБА_4 без згоди, дозволу та супроводу батька ОСОБА_2, до Республіки Латвія та Естонія з метою участі в міжнародних змаганнях з художньої гімнастики у період з 14.02.2018 року по 19.02.2018 року включно із зворотнім поверненням на територію України.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2018 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи: Управління-служба у справах дітей Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька - задоволено частково.

Надано ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, дозвіл на тимчасовий виїзд в період з 14 лютого 2018 року по 19 лютого 2018 року за межі України до Республіки Латвія та Естонія з метою участі у міжнародних змаганнях з художньої гімнастики без згоди, дозволу та супроводу батька ОСОБА_2.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити нове, яким у задоволеній частині позову відмовити, в іншій частині залишити без змін.

Посилаються на те, що обраний позивачкою спосіб захисту права не відповідає закону, оскільки остання просить суд вирішити питання, які не входять до його компетенції.

Заперечень на апеляційну скаргу від позивачки не надійшло.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд Дніпропетровскої області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області.

В судове засідання суду апеляційної інстанції з'явився представник позивача та представник відповідача, треті особи були сповіщені належним чином, просили розглянути справи за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим повторно 26 жовтня 2012 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 364 (а.с.9). Батьками ОСОБА_6, згідно вказаного свідоцтва про народження є сторони по справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 виданого Кіровським відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 19 вересня 2005 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був розірваний (а.с.10).

Згідно розрахунку заборгованості по виконавчому листу №2-417 від 24.05.2006 р. про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/3 частини щомісячно, наданого державним виконавцем Чечелівського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області 26.12.2017 року за № 7618, станом на 01 грудня 2017 року заборгованість по аліментам складає 84 121,34 грн. (а.с.48).

За таких обставин суд вважає встановленим той факт, що відповідач не виконує належним чином свій обов'язок щодо матеріального забезпечення та утримання своєї неповнолітньої доньки.

Вирішуючи питання про надання дозволу на виїзд дитини без згоди одного з батьків, суд має з'ясувати у позивача державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строк та мету виїзду та перевірити ці обставини доказами.

Відповідно довідки №165 від 01 грудня 2017 року, ОСОБА_6 навчається у Комунальному позашкільному навчальному закладі Спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву з гімнастики художньої Дніпровської міської ради з 2009 року, має спортивний розряд - кандидат в майстри спорту України, відвідує учбово-тренувальні зайняття 6 разів на тиждень, згідно розкладу, входить до складу збірної команди Дніпропетровської області з художньої гімнастики (а.с.13).

Згідно довідки Комунального позашкільного навчального закладу Спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву з гімнастики художньої Дніпровської міської ради №121 від 02 жовтня 2017 року, ОСОБА_6 направляється для участі у Міжнародному турнірі «Miss Valentine», який буде проходити у м. Тарту, Естонія, у період з 14.02.2018 року по 19.02.2018 року, згідно Міжнародного календаря змагань на 2018 рік, у супроводі тренера - ОСОБА_4 (а.с.35).

Згідно довідки Комунального позашкільного навчального закладу Спеціалізована дитячо-юнацька спортивна школа олімпійського резерву з гімнастики художньої Дніпровської міської ради від 02.10.2017 року за № 122 зазначено, що ОСОБА_4 працює в спеціалізованій дитячо-юнацькій школі олімпійського резерву з гімнастики Дніпропетровської міської ради з 2002 року по теперішній час на посаді тренера-викладача. Адміністрація СДЮШОР не заперечує проти виїзду на Міжнародні змагання тренера-викладача ОСОБА_4 та зберігає за нею місце роботи згідно її посадового окладу (а.с.23).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 була зареєстрована як учасниця для участі у Міжнародному турнірі «Miss Valentine», що підтверджується відповідною формою реєстрації (а.с. 36-43).

Згідно вказівок Естонської Федерації гімнастики встановлено, що учасники міжнародного турніру «Miss Valentine», забезпечуються трансфером з аеропорту Ріги, Республіка Латвія, до м. Тарту, Республіка Естонія, та оргкомітет оплачує всі витрати на проживання, харчування та місцеве перевезення гімнастів (а.с. 15-20).

Відповідно до маршрут-квитанції пасажира від 25.11.2017 року, на ім'я ОСОБА_6 був придбаний квиток на літак за № 566- за маршрутом польоту: виліт Україна, Київ, Бориспіль 14.02.2018 року - 09:20 год.; прибуття Латвія, Ріга Аеропорт -14.02.2018 року - 11:00. Виліт: Латвія, Ріга, Аеропорт 19.02.2018 року -11:40, прибуття Україна, Київ, Бориспіль 19.02.2018 року - 13:10 (а.с.21).

Для тренера ОСОБА_4 також був придбаний квиток на літак, що підтверджується маршрут-квитанцією пасажира від 25.11.2017 року, на ім'я ОСОБА_4 номер № 566- за маршрутом польоту: виліт Україна, Київ, Бориспіль 14.02.2018 року - 09:20 год.; прибуття Латвія, Ріга Аеропорт -14.02.2018 року - 11:00. Виліт: Латвія, Ріга, Аеропорт 19.02.2018 року -11:40, прибуття Україна, Київ, Бориспіль 19.02.2018 року - 13:10 (а.с.21).

За таких обставин суд вважає встановленим на підставі належних доказів той факт, що неповнолітня ОСОБА_6 має на меті виїзд поза межі України до республіки Єстонія, м. Тарту, у проміжок часу з 14.02.2018 року по 19.02.2018 року для її участі у міжнародному турнірі «Miss Valentine» з художньої гімнастики.

У грудні 2017 року позивач ОСОБА_5 звернулася до суду із даною позовною заявою про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітній ОСОБА_2 в супроводі тренера-викладача ОСОБА_4 без згоди, дозволу та супроводу батька ОСОБА_2, до Республіки Латвія та Естонія з метою участі в міжнародних змаганнях з художньої гімнастики у період з 14 лютого 2018 року по 19 лютого 2018 року із зворотнім поверненням на територію України. Зазначивши, що відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд їхньої доньки ОСОБА_6 за кордон на змагання з художньої гімнастики.

В матеріалах цивільної справи також наявне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року по справі № 204/5321/17 у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_9 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька позовні вимоги задоволені частково та надано ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, дозвіл на тимчасовий виїзд в період з 14 листопада 2017 року по 27 листопада 2017 року за межі України до держави Ізраїль без згоди батька ОСОБА_2, та на тимчасовий виїзд в період з 28 листопада 2017 року по 04 грудня 2017 року за межі України до держави Білорусь у супроводі матері ОСОБА_5 без згоди батька ОСОБА_2 (а.с. 84-86).

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.01.2018 року по справі № 204/5321/17 рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2017 року залишено без змін. Рішення суду набрало законної сили.

Як вбачається з рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2017 року, яке набрало законної сили 10.01.2018 року, згідно клопотання Дніпропетровської міської Федерації з гімнастики художньої за вих.№ №20/10-1 від 20 жовтня 2017 року, ОСОБА_6 з чотирьох років займається художньою гімнастикою, є Чемпіонкою України серед кандидатів у майстри спорту (КМС) у групових вправах 2016, Переможницею V Спартакіади школярів України 2016 серед КМС, бронзовою призеркою Чемпіонату України з індивідуальної першості 2015, 1 розряд, срібна призерка Чемпіонату України у групових вправах 2015, 1 розряд, бронзова призерка Чемпіонату України у групових вправах 2013, багаторазова чемпіонка Дніпропетровської області з індивідуальної першості та групових вправах, багаторазова переможниця міжнародних та всеукраїнських турнірів, бронзова призерка Всеукраїнського турніру в рамках Кубка Дерюгіної 2017, Член збірної команди Дніпропетровської області з 2011 року, резерв юнацької збірної України з 2015 року, член юнацької збірної України з 2017 року.

Як пояснила представник позивача в суді апеляційної інстанції на теперішній час ОСОБА_6 є срібним чемпіоном України по художній гімнастиці.

Наведене свідчить про те, що позивачка неодноразово намагається вирішити питання пов'язані з фізичним та духовним розвитком дитини, її уподобання, та намагання досягнути значних успіхів у спорті шляхом звернення до суду з відповідним позовом, що свідчить про зловживання своїм батьківським правами з боку батька дитини, відповідача по справі ОСОБА_2

Вирішуючи справу місцевим судом правильно застосовані чинні норми права, які регулюють спірні правовідносини, тому на підставі ст. 51 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.141,150 Сімейного кодексу України, ст.313 ЦК України, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, та 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, ЦПК України (у редакції ЗУ № 2147-VIII від 03.10.2017 року), районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Так, відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків.

У відповідності до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України закріплено обов'язок батьків щодо піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними.

Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи закріплене ст. 313 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (надалі - Правила № 57) передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Відповідно до п.4 Правил № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідач в добровільному порядку відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини.

В матеріалах справи наявна довіреність на підставі якої відповідач надавав згоду на виїзд малолітньої доньки ОСОБА_6 на багаторазові поїздки за кордон у супроводі відповідних тренерів для участі у міжнародних змаганнях, зі строком дії з 01.10.2014 року по 01.10.2017 року, що підтверджується відповідною заявою від 25.09.2014 року, посвідченою приватним нотаріусом ДМНО Нощенко Н.,М та зареєстрованої у реєстрі за № 2377, 2378 (а.с. 11-12).

Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до принципу 6 «Декларації прав дитини», прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яка є частиною національного законодавства України - дитина для повного та гармонійного розвитку має потребу у любові та розумінні. Дитина повинна, коли це можливо, зростати під опікою та під відповідальністю своїх батьків та у всякому випадку в атмосфері любові а також моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд врахував, що участь неповнолітньої ОСОБА_6 у змаганнях та її перебування за кордоном разом з тренером та іншими дітьми жодним чином не призведе до зміни режиму спілкування дитини з відповідачем, порядку участі у вихованні дитини, а також до зміни звичного соціального, культурного, мовного середовища дитини, тобто не вплине негативно на питання, пов'язані з її подальшим життям, розвитком і вихованням. Навпаки, участь у міжнародних змаганнях у повній мірі відповідає її уподобанням та інтересам дитини, яка є кандидатом в майстри спорту з художньої гімнастики та входить до складу збірної команди Дніпропетровської області з художньої гімнастики.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками районного суду, вважає їх вмотивованими та обґрунтованими.

Посилання в апеляційній скарзі на неправомірність рішення в цілому повторюють доводи, що були викладені відповідачем в суді першої інстанції у вигляді обґрунтування заперечень на позовну заяву, та які були предметом дослідження місцевого суду, а тому додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Так, посилання представника відповідача на норми ЗУ «Про фізичну культуру і спорт» та норми Статуту Міжнародної федерації гімнастики районний суд обґрунтовано не взяв до уваги, оскілки вони не стосуються предмета даного спору.

Твердження представника відповідача щодо ненадання позивачем доказів наявності фінансової можливості утримувати дитину за кордоном судом також оцінене критично, оскільки дитина за кордоном буде брати участь у змаганнях, та її перебування за кордоном разом з тренером, та іншими дітьми здійснюється за рахунок коштів спонсорів та спортивних організацій.

Колегія суддів також вважає, що твердження представника відповідача про те, що позивач безпідставно посилається в обґрунтування своїх позовних вимог на норми ст. 7, 141, 150 СК України та ст. 313 ЦК України - є надуманими та необґрунтованими.

Не є порушенням закону надання судом дозволу на виїзд дитини у супроводі тренера ОСОБА_4, оскільки позивач згодна на уповноваження тренера-викладача ОСОБА_4 на супровід її дитини під час здійснення виїзду за кордон, то за умови наявності рішення суду про надання дозволу на виїзд дитини з України без згоди та супроводу другого з батьків (в даному випадку відповідача) будь-яких перешкод для її виїзду не буде. Тобто, у випадку наявності такого рішення суду позивач має можливість на власний розсуд вирішувати уповноважити будь-яку повнолітню особу на супровід її доньки ОСОБА_6 для виїзду за кордон, доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів відхиляє.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції процесуальних строків розгляду справи під час підготовчого засідання не заслуговують на увагу, оскільки під час розгляду справи суд першої інстанції керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та опікуватись ним.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи розумність тривалості судового розгляду, яка має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінки заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі прийняв рішення у відповідності до вимог ст.189-200 ЦПК України.

Таким чином, ці та інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження,вони були предметом дослідження суду першої інстанції і колегія суддів погоджується з їх оцінкою та вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і, на думку колегії суддів, зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено ст. 367 ЦПК України.

Суд першої інстанції у досить повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірив та надав їм належну оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко