ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/154/18 Справа № 211/3482/17 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д.М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони

позивач: Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 липня 2018 року, яке постановлено суддею Ніколенко Д.М. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 25 липня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради звернувся з позовом до ОСОБА_1 та просив суд позбавити останню батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також стягнути з неї аліменти на його утримання, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, згідно комісійного виходу 26.04.2017 року встановлено, що відповідачка з 31.03.2017 року перебуває на стаціонарному лікуванні в легеневому відділенні № 6 «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» ДОР». Бабуся дитини просила влаштувати дитину до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей», оскільки онук її не слухається.

Умови проживання дитини незадовільні, родина відповідачки з 15.04.2013 року перебуває на обліку як така, що опинилась в складних життєвих обставинах, малолітній ОСОБА_3 з 09.01.2009 року по 22.12.2010 року перебував на обліку як дитина, яка проживала в сім'ї, в якій батьки ухилилися від виконання батьківських обов'язків, але був знятий з обліку в зв'язку з позитивними змінами в родині та за клопотанням адміністрації КНТМЛ № 81. З 10.06.2014 року малолітній ОСОБА_3 знову був взятий на обліку.

З 30.05.2017 року відповідач проходила лікування, має високий ступінь втрати здоров'я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов'язків.

На підставі наведеного вище позивач просив позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з відповідачки на утримання дитини на користь опікуна аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття сина.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 липня 2018 року позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції допущено неповне з'ясування обставин справи, не враховано, що відповідач по справі за місцем проживання характеризується негативно, як людина без постійного місця роботи та яка зловживає спиртними напоями, відповідач дотепер веде такий образ життя та не надала доказів які б спростовували зловживання нею спиртних напоїв.

Не враховано, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, не має належного виховного впливу на дитину, недостатньо контролює його вільний від навчання час, не забезпечує систематичне перебування дитини в навчальному закладі.

Також не враховано, що відповідачка має ще одного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, який з 2003 року проживає разом зі своїм батьком, зі слів якого мати життям дитини не цікавиться.

Крім того судом першої інстанції не надано оцінки Акту обстеження умов проживання від 26.04.2017 року, згідно якого, при обстеженні представниками служби у справах дітей, Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, медичною сестрою, дільничним інспектором та соціальним педагогом квартири АДРЕСА_1 встановлено відсутність газопостачання, квартира потребує ремонту, в наявності необхідні меблі та кімната для дитини, однак брудна підлога, речі розкидані. В квартирі стійкий запах екскрементів, сантехніка потребує ремонту. Відсутні продукти харчування та приготовлена їжа.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, представників Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які, кожна окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, відповідача ОСОБА_1, представника Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді - ОСОБА_7, які, кожна окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є матір'ю малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 13) та копією довідки Довгинцівського відділу реєстрації актів цивільного стану КМУЮ Дніпропетровської області від 06.02.2007 р. за вих. № 116, відповідно до якої відомості про батька малолітнього ОСОБА_3 записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.14).

Пред'являючи позов до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, позивач посилався на те, що остання не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до свого малолітнього сина, вказавши, що Умови проживання дитини незадовільні, родина відповідачки з 15.04.2013 роу перебуває на обліку як така, що опинилась в складних життєвих обставинах, малолітній ОСОБА_1 з 09.01.2009 року по 22.12.2010 року перебував на обліку як дитина, яка проживала в сім'ї, в якій батьки ухилилися від виконання батьківських обов'язків, але був знятий з обліку в зв'язку з позитивними змінами в родині та за клопотанням адміністрації КНТМЛ № 81. Проте з 10.06.2014 року малолітній ОСОБА_3 знову був взятий на облік. Крім того, позивачем зазначено, що відповідачка має ще одного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, який з 2003 року проживає разом зі своїм батьком, зі слів якого мати життям дитини не цікавиться. На теперішній час відповідачка з 30.05.2017 року проходить лікування, має високий ступінь втрати здоров'я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов'язків. Вище зазначені оставини позивач розцінює як ухилення відповідачки від виховання свого сина, свідомого нехтування нею своїх обов'язків.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що наведені позивачем доводи та надані докази, не є достатніми для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав стосовно сина.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; є хронічним алкоголіком або наркоманом, тощо.

Як вбачається з роз'яснень, викладених в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків.

Відповідно до пункту 15 Постанови, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

На виконання наведених вище норм Закону, судом першої інстанції встановлено, що позивачем по справі не надано достатньо переконливих і зважених аргументів, які можуть вважатись виправданими для розірвання сімейних зв'язків між матір'ю та дитиною і будуть відповідати інтересам останнього.

Крім того судом першої інстанції враховано, що відповідач ОСОБА_1 спілкується з сином, проявляє зацікавленість в розгляді справи щодо позбавлення її батьківських прав та інтерес до життя сина, пройшла стаціонарне лікування в медичному закладі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що наведені позивачем доводи та надані докази, не є достатніми для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав стосовно сина.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, не має належного виховного впливу на дитину, недостатньо контролює його вільний від навчання час, не забезпечує систематичне перебування дитини в навчальному закладі, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, за інформацією Комунального закладу освіти «Криворізький багатопрофільний навчально-реабілітаційний центр «Натхнення» Дніпропетровської обласної ради» від 10.06.2017 року № 22-08-02-1113, в родині учня 4-Г класу ОСОБА_3 складні життєві обставини внаслідок безвідповідального ставлення матері до виконання власних батьківських обовязків, так як ОСОБА_8 не має належного виховного впливу на дитину, який схильний до негативного наслідування, недостатньо контролює його вільний від навчання час. Однак, мати намагається забезпечувати сина необхідним мінімумом шкільного приладдя та особистими речами. (а.с.22).

За даними Довгинцівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області від 30.05.2017 р. №48.2/2-4686, ОСОБА_1 зі слів сусідів громадський порядок не порушує, в стані алкогольного та наркотичного сп'яніння не була, претензії від сусідів відсутні (а.с.23).

Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров'я «Про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов'язків, №180, виданого в липня 2017 року, ОСОБА_1 має високий ступінь втрати здоров'я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну недієздатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов'язків. На даний час перебуває на стаціонарному лікуванні в легеневому відділенні № 5 КЗ «КПТД № 2» ДОР». Висновок дійсний до грудня 2017 р. (а.с.29).

Натомість, згідно даних Комунального закладу «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» від 30.01.2018 року, ОСОБА_1 являється епідемічно безпечною для оточуючих, бактеріовиділення відсутнє. Контактувати з дитиною може.

Неповнолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 знаходиться під наглядом лікаря-психіатра з 2014 року з приводу: легка розумова відсталість з порушенням поведінки (а.с.47).

Наведене вище, на думку колегії суддів, свідчить про те, що складні життєві обставини сина відповідачки склались не з тих підстав, що відповідач не піклується про його фізичний і духовний розвиток, його навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, що вона не створює умови для отримання ним освіти та свідомого нехтування своїми обов'язками.

На думку колегії суддів, відповідач по справі ОСОБА_1 вживає всіх мір задля можливості участі у вихованні сина, даних про обставини, які б свідчили про винну поведінку відповідача щодо власного сина, або даних про те, що до відповідача ОСОБА_1 раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання сина, матеріали справи не містять.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка має ще одного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, який з 2003 року проживає разом зі своїм батьком, зі слів якого мати життям дитини не цікавиться, оскільки предметом даного спору є вирішення питання стосовно позбавлення батьківських прав відповідачки відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано оцінки Акту обстеження умов проживання від 26.04.2017 року, згідно якого, при обстеженні представниками служби у справах дітей, Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, медичною сестрою, дільничним інспектором та соціальним педагогом квартири АДРЕСА_1 встановлено відсутність газопостачання, квартира потребує ремонту, в наявності необхідні меблі та кімната для дитини, однак брудна підлога, речі розкидані. В квартирі стійкий запах екскрементів, сантехніка потребує ремонту. Відсутні продукти харчування та приготовлена їжа, оскільки неналежне створення умов для проживання дітей, саме по собі, не може бути підставою для позбавлення матері прав щодо дітей, оскільки скрутне матеріальне становище відповідача можливо вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до позбавлення відповідача батьківських прав.

Крім того слід зазначити, що відповідно до пояснень свідка ОСОБА_9, яка була допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції, вона разом з дочкою, відповідачкою по справі, проводять ремонтні роботи в квартирі, купили шпалери, плитку, підключили газ. Донька не вживає спиртні напої, однак раніше могла дозволити собі випити пива, у неї були важкі часи, бабуся позивачки 7 років хворіла, була прикута до ліжка та в грудні 2017 року померла. Донька приділяла належну увагу своєму сину.

Отже, як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідач по справі ОСОБА_1 вживає всіх мір задля можливості участі у вихованні сина, даних про обставини, які б свідчили про винну поведінку відповідача щодо сина на час розгляду справи, або даних про те, що до відповідача ОСОБА_1 раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання сина, матеріали справи не містять.

Як пояснила в судовому засіданні колегії суддів представник Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ОСОБА_7, ними були обстежені умови проживання відповідача і встановлено, що відповідачем створені належні умови для проживання дитини, здійснено ремонт однієї кімнати квартири, в решті кімнат ремонт не зроблено за браком коштів на те, але умови в квартирі дозволяють мешкати в дій дитині.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На думку колегія суддів, відповідач ОСОБА_1, довела належними та допустимим доказами, у відповідності до ст.ст. 12,81 ЦПК України, що в її діях відсутня винна поведінка щодо власного сина, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позовні вимоги позивача в частині позбавлення останньої батьківських прав відносно її сина, є не доведеними.

Також слід зауважити, що частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі "Хант проти України").

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків (абз. 2 п. 18 вищезгаданої Постанови).

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції врахував, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, натомість відповідач ОСОБА_1, на думку колегії суддів, довела, що в її діях відсутня винна поведінка щодо власного сина та довела, що її поведінка відносно сина змінюється в кращу сторону.

Отже, а ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції, не надано жодних належних та допустимих доказів щодо винної поведінки ОСОБА_1 на час розгляду справи судом апеляційної інстанції та свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов'язками, що могло б бути підставою для позбавлення останньої батьківських прав.

Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у рішенні по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому, звернув увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував рішення про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути змінено та доповнено його резолютивну частину абзацом наступного змісту: «Покласти на Орган опіки та піклування Нікопольської міської ради контроль за виконанням батьківських обов'язків відповідачем ОСОБА_1».

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне попередити ОСОБА_1 про необхідність належного виконання обов'язків по вихованню та утриманню сина і сина.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 липня 2018 року змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту: «Покласти на Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради контроль за виконанням батьківських обов'язків відповідачем ОСОБА_1».

Попередити ОСОБА_1 про необхідність належного виконання обов'язків по вихованню і утриманню дітей.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: