ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 671/1050/18
Провадження № 22-ц/4820/413/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Спірідонової Т.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою Волочиської міської об'єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області, заінтересована особа - Волочиська районна державна адміністрація Хмельницької області, про визнання спадщини відумерлою за апеляційною скаргою Волочиської міської об'єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 5 вересня 2018 року,

встановив:

У червні 2018 року Волочиська міська об'єднана територіальна громада в особі Волочиської міської Ради (далі - Рада) звернулася до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою.

Рада зазначила, що до складу об'єднаної територіальної громади входять територіальні громади міста Волочиська і навколишніх сіл, у тому числі с. Ожигівці, Волочиського району, Хмельницької області. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мешканка цього села, ОСОБА_5, внаслідок чого відкрилася спадщина на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства «Новий шлях» у розмірі 3,00 умовних кадастрових гектара, яка належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) від 9 вересня 1996 року НОМЕР_1. Відповідно до протоколу розподілу земельних ділянок між померлими власниками часток (паїв) від 25 лютого 2006 року ОСОБА_5 належить земельна ділянка (пай) №102, яка складається з земельної ділянки, розташованої за межами с. Ожигівці, Волочиського району, Хмельницької області. Спадкоємцем ОСОБА_5 за заповітом є ОСОБА_6, однак відомості про його місце перебування відсутні, тому ця спадщина є відумерлою та має бути передана у комунальну власність.

За таких обставин Рада просила суд визнати спадщину, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_5, відумерлою та передати її у комунальну власність Волочиської міської об'єднаної територіальної громади.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 5 вересня 2018 року в задоволенні заяви відмовлено.

Суд виходив з того, що внаслідок смерті ОСОБА_5 спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року, тому до цих правовідносин має застосовуватись чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР в редакції Закону від 18 липня 1963 року №1540-06 (далі - ЦК Української РСР 1963 року). Спадкоємцем ОСОБА_5 за заповітом є ОСОБА_6, який прийняв спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном, отже, ця спадщина не може бути визнана відумерлою на підставі положень ст. 1277 ЦК України.

В апеляційній скарзі Рада просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення заяви посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка не перейшла до держави та не була успадкована спадкоємцями, внаслідок чого ця спадщина є відумерлою та має перейти у власність територіальної громади.

Волочиська районна державна адміністрація Хмельницької області не подала відзив на апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) від 9 вересня 1996 року НОМЕР_1 ОСОБА_5 належало право на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства «Новий шлях» у розмірі 3,00 умовних кадастрових гектара без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

24 січня 1990 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Ожиговецької сільської ради Волочиського району Хмельницької області ОСОБА_7 (реєстраційний №6), яким усе своє майно заповіла своєму сину, ОСОБА_6

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном.

Згідно протоколу розподілу земельних ділянок між померлими власниками земельних часток (паїв) на території Ожиговецької сільської ради від 25 лютого 2006 року за ОСОБА_5 закріплено земельну частку (пай) №102.

Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами у справі.

Звертаючись до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, Рада послалася на норми діючого Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), який набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Така заява розглядається в порядку глави 9 розділу IV ЦПК України.

Статтею 1277 ЦК України встановлено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Часом відкриття спадщини є день смерті ОСОБА_5, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1.

У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні норми ЦК Української РСР 1963 року.

Згідно зі ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємтво за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

В силу ст. 525 ЦК Української РСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Із положень ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 555 ЦК Української РСР 1963 року спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини.

За змістом ст. 560 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Отже ЦК Української РСР 1963 року не передбачено визнання спадщини відумерлою.

До того ж, як вбачається з матеріалів справи, спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв її спадкоємець за заповітом, ОСОБА_6

Чинне законодавство не встановлює строк для оформлення права на спадщину, внаслідок чого неодержання ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину не спростовує факт її прийняття останнім.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ця спадщина не може бути визнана відумерлою.

Посилання Ради на те, що в силу пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_5, оскільки ця спадщина не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності ЦК України, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та фактичних обставинах справи.

Доводи Ради про відумерлість спадщини ОСОБА_5 суперечать закону.

Суд першої інстанції чітко вказав на підстави для відмови у задоволенні заяви та належно обґрунтував усі заперечення щодо доводів заявника, внаслідок чого посилання Ради на невмотивованість судового рішення є безпідставним.

Рішення суду відповідає закону та фактичним обставинам справи, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Волочиської міської об'єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 5 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 6 грудня 2018 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ Т.В. Спірідонова

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Бабій О.М.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 72