Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/2012/17 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 5 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Микитюк О.Ю., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №279/2012/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення порушень правил добросусідства, усунення перешкод у здійсненні права користування, володіння, розпорядження нерухомим майном шляхом знесення самочинно здійсненої прибудови, демонтажу пристроїв

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 січня 2018 року, яке ухвалене під головуванням судді Волкової Н.Я. в м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив зобов'язати відповідача припинити порушувати правила добросусідства, не чинити йому перешкод у здійсненні права користування, володіння та розпоряджання належним йому садовим будинком з господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою, що розташовані за НОМЕР_1 на території Товариства колективного саду імені Жмаченка в м. Коростені Житомирської області; зобов'язати відповідача у місячний термін з моменту набрання рішенням чинності усунути перешкоди у здійсненні ним (позивачем) права вільного користування, володіння та розпоряджання належним йому нерухомим майном шляхом знесення самочинно здійсненої прибудови до будинку, розташованого за НОМЕР_2 на території Товариства колективного саду імені Жмаченка, в результаті чого привести даний будинок, його дах та водовідведення до стану, який існував до здійснення самочинного будівництва; зобов'язати відповідача у триденний термін з моменту набрання рішенням чинності демонтувати пристрої відеоспостереження, в радіус дії яких потрапляє належна йому земельна ділянка та його (позивача) нерухоме майно (а.с. 37-39). Свої вимоги обґрунтовував тим, що є власником садового будинку НОМЕР_1 у Товаристві колективного саду імені Жмаченка. Власником сусіднього будинку НОМЕР_2 є відповідач по справі. У 2014 році до сусідського будинку було здійснено самочинну прибудову, що впритул наближена до його паркану та порушує будівельні норми і правила. Через переобладнання даху сусідського будинку вода стікає на його (позивача) земельну ділянку, чим підтоплює будівлі та садові насадження останнього. Окрім того, по периметру будинку сусіди встановили камери відеоспостереження, дві з яких направлені у бік його ділянки. Вважає такі дії втручанням в його особисте життя.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 січня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважає, що використання відповідачем камер відеоспостереження суперечить Конституції України та є вторгненням в особисте життя. Поза увагою суду залишилися письмові докази спроб урегулювання конфлікту шляхом перемовин. Звернення до органів місцевого самоврядування не принесло позитивних наслідків. Виконкомом Коростенської міської ради та Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції підтверджений факт самочинної прибудови до будинку сусідів. Вважає, що суд безпідставно не залучив до участі в справі Коростенську міську раду та Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1, в задоволенні якої він просить відмовити. Зазначає, що позивач не надав будь-яких доказів того, що він звертався до органу місцевого самоврядування для вирішення спору щодо порушення правил добросусідства, а надана ним копія листа виконкому Коростенської міської ради Житомирської області не підтверджує цього. Також позивач не довів, що порушені будівельні норми та внаслідок будівництва зачіпаються його права або має місце шкідливий вплив на них. Відсутність ліцензії на проведення будівельних робіт має правове значення у сфері взаємовідносин держави в особі уповноважених органів і забудовника.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником садового будинку, що розташований на території Товариства колективного саду офіцерів запасу та у відставці ім. Жмаченка, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 16 січня 2010 року (а.с.7). Також йому на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 0,0674 га з кадастровим номером НОМЕР_3, яка розташована у вищевказаному садовому товаристві, що доводиться державним актом серії НОМЕР_4 від 17 листопада 2004 року, цільове призначення якої - ведення садівництва (а.с.8).

Із листа Управління ДАБІ у Житомирській області від 17 вересня 2015 року №1006-4-8/2992/15 вбачається, що власником сусідньої земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_5, на якій розташований садовий будинок, до частини якого прибудовано блочну прибудову, є ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Жодної копії правовстановлюючого документа, яка б посвідчувала право власності чи користування даним садовим будинком, а також паспорту технічної інвентаризації на даний об'єкт до матеріалів справи сторонами не надано.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту частин першої, п'ятої, шостої та сьомої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Представниками сторін визнається та обставина, що земельні ділянки знаходяться в сусідстві та є суміжними.

Відповідно до положень частини першої ст.91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов'язані, зокрема, г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок; е) дотримуватися правил добросусідства.

Зміст добросусідства відповідно до частини першої ст.103 ЗК України полягає у тому, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Окрім того, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (частина друга ст.103 ЗК України).

Вирішення земельних спорів щодо додержання громадянами правил добросусідства віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування за приписами частини третьої ст.158 ЗК України.

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що чинним законодавством передбачено обов'язковий досудовий порядок вирішення спору між власниками суміжних земельних ділянок щодо додержання ними правил добросусідства. Вирішення такого спору в судовому порядку можливо лише у разі незгоди з рішенням, прийнятим за результатами його розгляду органом місцевого самоврядування.

У апеляційній скарзі позивач посилається на лист міського голови від 10 серпня 2015 року №02-14/1983, із якого вбачається, що ОСОБА_1 звертався до виконкому Коростенської міської ради щодо проведення сусідом забудови по межі землекористування в садовому товаристві, але із відповіді вбачається, що спір між учасниками конфлікту органом місцевого самоврядування на розгляд не виносився, а відтак не розглядався. Отже, рішення органу місцевого самоврядування за результатами розгляду ним спору відсутнє. Доказів того, що бездіяльність органу місцевого самоврядування була оскаржена позивачем у встановленому законом порядку в матеріалах справи також немає. Вирішення питань добросусідства шляхом перемовин не виключає у разі непорозуміння необхідності у досудовому розгляді спору органом місцевого самоврядування.

У пункті 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», роз'яснено, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених ст. 391, 396 ЦК України та ст. 103 ЗК України.

Інші надані суду докази не підтверджують порушення відповідачем прав позивача. Доказів того, що використання відповідачем належної йому земельної ділянки чинить шкоду майну позивача, погіршуючи стан його земельної ділянки, або створює незручності чи перешкоди в користуванні ним, суду не надано.

Апеляційний суд вважає безпідставними твердження ОСОБА_1 про те, що відповідач порушує його особисті немайнові права та втручається у приватне життя, бо у матеріалах справи немає належних доказів того, що саме відповідачем встановлені камери відеоспостереження, що вони діючі та мають технічну спроможність фіксувати земельну ділянку позивача та його садовий будинок із господарськими будівлями і спорудами тощо.

Отже, відсутні належні докази того, ким вчинені неправомірні дії, у чому вони полягають та як впливають (зачіпають) права позивача, які їх прояви.

Незалучення до розгляду справи Коростенської міської ради та Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області не тягне скасування законного рішення суду, оскільки дане рішення не впливає на їх права або інтереси.

Решта доводів апеляційної скарги ґрунтуються на переоцінці доказів та додаткової мотивації не потребує.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра до якої суд має виконувати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Будь-яких належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 367 ЦПК України, ОСОБА_1 не надано, а тому рішення суду першої інстанції залишається без змін у відповідності до положень ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 січня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 16 липня 2018 року.