АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 654/3558/16 Головуючий в І інстанції Охтень А.А.
Номер провадження №22-ц/791/726/2018 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року м. Херсон

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого (суддя-доповідач)ОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області діючого в інтересах держави в особі Новофедорівської сільської ради, Голопристанського району, Херсонської області на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області у складі судді Охтень А.А. від 23 лютого 2018 року в цивільній справі за позовом заступника прокурора Херсонської області діючого в інтересах держави в особі Новофедорівської сільської ради, Голопристанського району, Херсонської області до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, витребування земельних ділянок,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2016 року заступник прокурора Херсонської області діючий в інтересах держави в особі Новофедорівської сільської ради, Голопристанського району, Херсонської області звернувся до суду із вказаним вище позовом, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0074 га, укладений 01.11.2010 року між сільською радою та ОСОБА_5 суперечить змісту вимог ч.1 ст.203 ЦК України, є недійсним відповідно до вимог ч.1 ст. 215, ст. 228 ЦК України, не відповідає інтересам держави і суспільства, оскільки укладений з особою, яка на час його укладення не мала права на викуп земельної ділянки поза межами процедури, визначеної ст. 128 ЗК України (поза конкурсом), виходячи з того, що рішення суду, за яким перший власник розташованого на земельній ділянці нерухомого майна ОСОБА_7 набув право власності на нього було скасовано та як наслідок, визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ОСОБА_7, який діє від імені ОСОБА_8 та ОСОБА_5 Отже останній не був власником нерухомого майна, яке знаходиться на земельній ділянці, що відчужена за оспорюваним договором і не мав права на її викуп поза конкурсом.

Виходячи з вищезазначеного, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0074 га (кадастровий номер :02:071:0063), розташованої по вул. Морській в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області, укладений 01.11.2010 року Новофедорівською сільською радою з ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області ОСОБА_9, реєстраційний номер 2236. Оскільки на час предявлення позову власником земельних ділянок, утворених внаслідок поділу спірної земельної ділянки, є ОСОБА_10, в силу вимог п.3 ч. 1 ст.388 ЦК України прокурор просив витребувати на користь Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області з володіння ОСОБА_10 земельну ділянку площею 0,005 га, кадастровий номер :02:001:0519, яка знаходиться по вулиці Морській в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області та земельну ділянку площею 0,0024 га, кадастровий номер :02:001:0518, яка знаходиться по вулиці Морській в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області.

Ухвалою суду від 03.02.2017 року замінено первісного відповідача ОСОБА_10 на належного відповідача ОСОБА_6, яка за договорами купівлі-продажу від 12.12.2016 року придбала у ОСОБА_10 зазначені земельні ділянки.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 23 лютого 2018 року позовні вимоги заступника прокурора Херсонської області діючого в інтересах держави в особі Новофедорівської сільської ради, Голопристанського району, Херсонської області залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, заступник прокурора Херсонської області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне зясування обставин по справі, просить скасувати рішення суду в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Неповне зясування обставин по справі, на думку апелянта, полягає в наступному.

Предметом договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 24.07.2010 року, реєстраційний номер 2325, укладеного між ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_8, та ОСОБА_11, який діяв від імені ОСОБА_5 є частина підпірної стіни, огорожа з освітлювальною мережею, поперечна стінка, бордюр, огорожа, сходові марші, мостіння біля бази відпочинку «Мрія», довжиною 13,5 м. від 185,5 м. до 198,0 м. Вказаний факт також підтверджується даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за яким ОСОБА_5 був власником цього нерухомого майна.

В укладеному Новофедорівською сільською радою із ОСОБА_5 договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 01.11.2010 року, який посвідчено нотаріально, зазначено, що на відчужуваній земельній ділянці знаходиться належне ОСОБА_12 нерухоме майно, а саме частина підпірної стіни біля бази відпочинку «Мрія», довжиною 77,5 м. від 48,0 м. до 124,5 м., власником якого останній є на підставі договору купівлі-продажу від 24.07.2010 року, реєстраційний номер 2325. Враховуючи те, що предметом договору від 24.07.2010 року, реєстраційний номер 2325, який згодом було визнано недійсним є частина підпірної стіни довжиною 13,5 м., а не 77, 5 м, апелянт приходить до висновку, що в оспорюваному в даній справі договорі купівлі-продажу земельної ділянки склад нерухомого майна, розміщеного на відчужуваній земельній ділянці зазначено помилково.

Разом з тим, на думку апелянта, відмова судом у задоволенні позову з посиланням на те, що договір купівлі-продажу підпірної стіни довжиною 77, 5 м, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 недійсним не визнано, є надуманою, оскільки такий договір навіть не укладався. У такому випадку ОСОБА_5 тим більш не мав права придбавати земельну ділянку поза процедурою, передбаченою ст.128 ЗК України (поза конкурсом), так як він ніколи не був власником частини підпірної стіни довжиною 77,5 м. (від 48,0 м. до 124,5 м.)

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що земельна ділянка площею 0,3 га, кадастровий номер :02:071:0117, яка зазначена в абзаці другому п.1.1 договору купівлі-продажу від 24.07.2010 р. №2325, укладеного між ОСОБА_7 від імені ОСОБА_8 та ОСОБА_11 від імені ОСОБА_5, як така, що знаходиться в користуванні продавця не формувалась, як обєкт цивільних прав не існувала, ОСОБА_13 в користування не передавалась, поземельна книга на неї не відкривалась, в Державному земельному кадастрі не зареєстрована.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_14, яка діє від імені ОСОБА_5, доводи апелянта не визнає, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Вважає, що зазначені заступником прокурора Херсонської області обставини не можуть бути підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.11.2010 року. Сам по собі факт визнання недійсним за судовим рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 11.02.2015 року договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 26.06.2010 р. під розміщення якого було продано земельну ділянку ОСОБА_12, не є доказом існування обставин, передбачених ст.228 ЦК України та ч.1 ст.203 ЦК України на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.11.2010 року. Заявлена прокурором вимога не ґрунтується на законі, зокрема ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, тоді як підставою недійсності відповідного правочину є недодержання стороною (сторонами) правочину вимог чинності правочину саме в момент його вчинення.

Також прокурором не оспорюється той факт, що спірна земельна ділянка на момент її продажу належала до земель комунальної власності Новофедорівської сільради, укладання договору купівлі-продажу відбулося на підставі рішення Новофедорівської сільської ради №1054 від 26.10.2010 року «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ОСОБА_12О.», яке не визнано незаконним, що, на думку апелянта, унеможливлює визнання недійсним договору купівлі-продажу.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст.1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається Апеляційним судом Херсонської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог заступнику прокурора Херсонської області, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Новофедорівської сільської ради №1054 від 26.10.2010 р., на підставі якого між сільською радою та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0074 га, кадастровий номер :02:071:0063, розташованої по вул. Морській в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області під розміщення нерухомого майна: частини підпірної стінки, огорожі з освітлювальною мережею, поперечної стінки, бордюру, огорожі, сходових маршів, мостіння біля бази відпочинку «Мрія» довжиною 77,5 метрів від 48,0 м. до 124,5 м., яке належало ОСОБА_12, є чинним. Також суд першої інстанції не вбачав наявність обставин, які б свідчили про те, що на момент укладання 01.11.2010 року між Новофедорівською сільською радою та ОСОБА_5 договору купівлі-продажу земельної ділянки були порушені вимоги Земельного кодексу України або іншого чинного законодавства, що давало б суду підстави стверджувати про спрямування вказаного договору на порушення публічного порядку.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дано неправильну оцінку встановленим у справі обставинам, зокрема обставинам набуття права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0074 га ( кадастровий номер :02:071:0063), розташовану по вул. Морській в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області, які полягають у наступному.

Рішенням виконавчого комітету Новофедорівської сільської ради №134 від 24.09.2008 року ПП ОСОБА_13 надано дозвіл на виготовлення проектної документації на будівництво підпірної стіни та дороги під її обслуговування, а також забору в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області біля бази відпочинку «Мрія», цим рішенням також зобов'язано ПП ОСОБА_7 виготовити технічну документацію з відповідними висновками та надати її виконавчому комітету сільської ради для затвердження до 01.02.2009 року. Даним рішенням не надавалось ПП ОСОБА_13 право на початок будівництва .

ПП ОСОБА_7 збудував підпірну стіну, огорожу з освітлюваною мережею, поперечну стінку, бордюр, огорожу, сходові марші, мостіння біля бази відпочинку «Мрія», на які право власності визнано рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 04.12.2009 року. На підставі цього ж рішення суду за ОСОБА_7 зареєстроване право власності на зазначене нерухоме майно.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 06.07.2011 року скасоване рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 04.12.2009 року та ОСОБА_13 відмовлено в позові. При цьому даним рішенням встановлено, що об'єкт будівництва не було прийнято в експлуатацію відповідно до встановленого законом порядку, а також позивачем, як забудовником не надано доказів на підтвердження прав на земельну ділянку, а тому дане нерухоме майно є самочинно збудованим.

Проте ОСОБА_7, до часу скасування рішення суду першої інстанції про визнання за ним права власності, 25.01.2010 року продав майно по частинам, в тому числі частину підпірної стіни, огорожі з освітлюваною мережею, поперечної стінки, бордюру, огорожі, сходового маршу, мостіння біля бази відпочинку «Мрія» в с. Залізний Порт, вул. Морська, б/н ОСОБА_8, а останній, від імені якого діяв ОСОБА_7, 24.07.2010 року продав частину майна ОСОБА_12, уклавши з покупцем нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 11 лютого 2015 року /а.с.15-18/, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 06 травня 2015 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу частини підпірної стіни, огорожі з освітлюваною мережею, поперечної стінки, бордюру, огорожі, сходових маршів, мостіння, розташованих біля бази відпочинку «Мрія» в с. Залізний Порт вул. Морська б/н Голопристанського району Херсонської області, укладений 25.01.2010 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області ОСОБА_15, реєстраційний номер 108; визнано недійсним договір купівлі-продажу частини підпірної стіни, огорожі з освітлюваною мережею, поперечної стінки, бордюру, огорожі, сходових маршів, мостіння, розташованих біля бази відпочинку «Мрія» довжиною 13,5 метрів від 185,5 м до 198,0 м включно в с. Залізний Порт вул. Морська б/н Голопристанського району Херсонської області, укладений 24.07.2010 року між ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_8 та ОСОБА_11, який діяв від імені ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області ОСОБА_15, реєстраційний номер 2325.

Також постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2016 року скасовано рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності ОСОБА_5 на обєкт нерухомого майна. Цим же судовим рішенням скасовано реєстрацію декларації про готовність обєкта до експлуатації.

В силу приписів ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, а отже аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку, що ОСОБА_5, як правонаступник ОСОБА_7 не набув права власності на вказане майно.

26.10.2010 року Новофедорівська сільська рада прийняла рішення №1054 про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 74 кв.м. під розміщення нерухомого майна по вул. Морській в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області ОСОБА_12 за ціною 15 000 грн /т.2 а.с.51/.

За договором купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 01.11.2010 року, укладеним між Новофедорівською сільською радою та ОСОБА_5, вказана у рішенні сільської ради земельна ділянка площею 0,0074 га згідно з проектом відведення земельної ділянки, кадастровий номер :02:071:0063 продана під розміщення нерухомого майна по вул. Морській в с. Залізний Порт, а саме частину підпірної стіни, огорожі з освітлюваною мережею, поперечної стінки, бордюру, огорожі, сходових маршів, мостіння, розташованих біля бази відпочинку «Мрія» довжиною 77,5 метрів від 48 м до 124,5 м включно яке на час укладання зазначеного договору купівлі-продажу земельної ділянки належало ОСОБА_12 на праві приватної власності згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Голопристанського районної нотаріального округу ОСОБА_15 24.07.2010 року за № 2325 (п.п.1.2., 1.4 ) (т.1 а.с.10).

З відповіді приватного нотаріуса ОСОБА_9 на запит апеляційного суду вбачається, що нею у п.1.4 договору допущена помилка: слід вважати правильним довжину обєкта нерухомості 13,5 м від 185,5 м до 198 м, так як це відповідає договору купівлі-продажу підпірної стіни та реєстраційним даним.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Проаналізувавши викладені норми права та наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскільки підстави набуття права власності на нерухоме майно скасовані судовими рішеннями, то продаж земельної ділянки під нерухоме майно, право власності на яке скасовано, тобто є таким, що не набуто, має здійснюватися у спосіб, визначений Земельним Кодексом України, шляхом проведення торгів.

Колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що на час укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки 01.11.2010 року ОСОБА_5 мав право на викуп земельної ділянки поза межами процедури, визначеної ст. 128 ЗК України (поза конкурсом), так як на той час був власником розташованого на ній нерухомого майна. До такого висновку суд прийшов без урахування положень ст.236 ЦК України про те, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, оскільки право власності на нерухоме майно, яке розташоване на спірній земельній ділянці у ОСОБА_5 в силу ст. 236 ЦК України припинено з 24.07.2010 року, продаж йому земельної ділянки поза межами процедури, визначеної ст. 128 ЗК України суперечить закону.

Аргумент суду про чинність рішення Новофедорівської сільської ради №1054 від 26.10.2010 року «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ОСОБА_12О.» колегією суддів не приймається до уваги, оскільки зазначене рішення підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами та обставинами справи, відповідно до яких ОСОБА_5 не набув право власності на нерухоме майно, а отже у нього відсутнє з цієї підстави право на викуп земельної ділянки під його розміщення, а у сільської ради відсутнє право продажу земельної ділянки площею 74 кв.м. під розміщення нерухомого майна навіть без обґрунтування її розміру.

Разом з тим під час розгляду справи судом першої інстанції до ухвалення рішення відповідач ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України). Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (судове рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Російської Федерації», пункт 570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 51).

Таким чином, вищезазначене дає підстави для висновку про те, що здійснення і захист цивільних прав тісно пов'язані з фактором часу. Цивільні правовідносини не існують абстрактно, а виникають, змінюються та припиняються у часі. Обмеження строку для розгляду спору стимулює учасників процесу до надання доказів, підвищує їх достовірність і тим сприяє встановленню судами істини, а отже, ефективному поновленню порушеного права. Крім того, встановлення строку позовної давності сприяє стабілізації цивільних правовідносин, усуненню невизначеності у відносинах між їх учасниками.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: часу, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини другої статті 45 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Отже, якщо у передбачених законом випадках з позовом до суду звернувся прокурор в інтересах відповідного органу (підприємства), то позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатись саме позивач, а не прокурор.

Прокурор звертається з позовом до суду в інтересах держави в особі Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області.

Відповідно до пункту «б», «є» частини першої статті 12 ЗК України саме до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного законодавства;.

Відповідно до пункту 12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України (чинного на момент виникнення вказаних правовідносин) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради.

Звертаючись до суду з позовом 18 листопада 2016 року, заступник прокурора Херсонської області вказував на те, що строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду не пропущений з таких підстав.

Про наявність порушень вимог закону при отриманні (придбанні) ОСОБА_5 у власність земельної ділянки, про реєстрацію за ним права власності на ділянку, а також подальший її поділ прокуратурі Херсонської області стало відомо під час досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені 02.06.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань з кваліфікацією за ч.2 ст.364 КК України, а також за результатами вивчення обставин передачі у власність земельних ділянок на території морського узбережжя у с. Залізний Порт.

Крім того, за результатами розгляду Одеським апеляційним адміністративним судом справи № 821/2146/15-а встановлено факт неправомірного набуття ОСОБА_5 у власність нерухомого майна, яке згідно з оскаржуваним договором купівлі-продажу знаходиться на спірній земельній ділянці.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 06.07.2011 року скасоване рішення Голопристанського районного суду від 04.12.2009 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Новофедорівської сільської ради Херсонської області про визнання права власності на нерухоме майно, яке складається з підпірної стіни, огорожі з освітлюваною мережею, поперечної стінки, бордюру, огорожі, сходових маршів, мостіння, розташованих біля бази відпочинку «Мрія» та ОСОБА_13 відмовлено в позові.

Вказана справа переглядалась за апеляційною скаргою прокурора, який діяв в інтересах держави в особі Новофедорівської сільської ради. З протоколу судового засідання у зазначеній справі вбачається, що у справі брав участь прокурор та представник Новофедорівської сільської ради. Те, що ОСОБА_7, не будучи законним власником збудованого ним обєкту нерухомості, продав його іншим особам, у тому числі й ОСОБА_8, а останній ОСОБА_12 стало підставою для звернення прокурора у жовтні 2014 року з позовом про визнання недійсними вказаних договорів купівлі-продажу.

Вказана обставина свідчить про обізнаність з 06 липня 2011 року прокурора та позивача Новофедорівської сільської ради Херсонської області, яка є органом, до повноважень якого належав контроль у сфері використання та охорони земель, про порушення його права, а саме про те, що не було підстав для продажу земельної ділянки ОСОБА_16, якому перейшло право власності на підпірну стіну шляхом продажу її від ОСОБА_7 до ОСОБА_8, і від ОСОБА_8 до ОСОБА_16 Проте до суду із позовом у даній справі прокурор звернувся лише 18 листопада 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Новофедорівська сільська рада Херсонської області не заявляла про своє порушене право, оскільки не бажала і на даний час не бажає визнавати недійсним оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки. Як пояснив у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції її представник, підставою позову прокурора є порушення порядку продажу земельної ділянки. Зважаючи на те, що від недодержання процедури продажу земельної ділянки негативних наслідків не настало, у той час як визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки покладе на сільську раду обовязок повернути покупцю сплачені ним за договором купівлі-продажу кошти, яких у сільської ради немає, Новофедорівська сільська рада позов прокурора не підтримує. Така її позиція викладена і у письмових поясненнях (т.2 а.с.186-187).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає позов прокурора обґрунтованим, разом з тим приходить до висновку про застосування до заявлених позовних вимог строку позовної давності. Отже у задоволенні позову слід відмовити з інших підстав.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, п.2 ч.1 ст. 374, ст.376, 382 ЦПК України,

п о с т а н о в и в

Апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області діючого в інтересах держави в особі Новофедорівської сільської ради, Голопристанського району, Херсонської області задовольнити частково.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 23 лютого 2018 року в оскаржуваній частині скасувати і постановите нове.

Відмовити у задоволенні позову заступника прокурора Херсонської області діючого в інтересах держави в особі Новофедорівської сільської ради, Голопристанського району, Херсонської області про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0074 га (кадастровий номер :02:071:0063), розташованої по вул. Морській в с. Залізний Порт, Голопристанського району, Херсонської області, за пропуском строку позовної давності.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 27.07.2018 року.

Головуючий підпис ОСОБА_1

Судді підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Постанова набрала законної сили 26 липня 2018 року

Копія постанови оформлена 27 липняя 2018 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання ОСОБА_4