Справа № 182/1644/18
Провадження № 2/0182/1849/2018
У Х В А Л А

Іменем України

04.04.2018 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька - Шаховал І.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Тьюб" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу, затримки видачі трудової книжки, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ "ОСОБА_2 Тьюб" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу, затримки видачі трудової книжки, стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року, позивачу було надано строк для усунення недоліків, оскільки позовна заява була подана без додержання вимог ст. 175 ЦПК України.

Згідно з ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору, у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Як вбачалося з викладених вимог, ОСОБА_1 просила суд:

- поновити її на посаді сортувальника труб третього розряду в трубопрокатному цеху ТОВ "ОСОБА_2 Тьюб";

- визнати наказ №296 від 01 березня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 незаконним та скасувати його;

- стягнути з ТОВ "ОСОБА_2 Тьюб" середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 01 березня 2018 року по день ухвалення рішення суду;

- стягнути з ТОВ "ОСОБА_2 Тьюб" середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за період з 01 березня 2018 року по 05 березня 2018 року;

- стягнути з ТОВ "ОСОБА_2 Тьюб" моральну шкоду в розмірі 5000 грн.00 коп.

Однак, предметом поданого ОСОБА_1 позову, окрім поновлення її на посаді сортувальника труб третього розряду в трубопрокатному цеху ТОВ "ОСОБА_2 Тьюб", за яке вона звільнена від сплати судового збору, є вимога про визнання наказу №296 від 01 березня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 незаконним та скасування, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки за період з 01 березня 2018 року по 05 березня 2018 року, а також вимога щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. 00 коп., на які п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» не поширюється.

Відповідно до ч.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою). Якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог. При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Відповідно до пунктів 1, 2, 5 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає один відсоток від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, але не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, що становить не менше 704,80 грн., а немайнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 704,80 грн. За подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1762 грн.

Таким чином, розмір судового збору за три позовні вимоги немайнового характеру повинен був складати 2 114 грн. 40 коп. (за вимогу про визнання наказу №296 від 01 березня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 незаконним та скасування його (704 грн. 80 коп.), стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (704 грн. 80 коп.), а також стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки за період з 01 березня 2018 року по 05 березня 2018 року (704 грн. 80 коп.).

Крім того, позивачу необхідно було сплатити судовий за вимогу щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 1762 грн. 00 коп.

ОСОБА_1 в позовній заяві зазначала, що з причини її незаконного звільнення їй була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичних стражданнях та у зв"язку з чим вона лікувалася, на підтвердження чого долучає лист непрацездатності.

Постановою Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3).

У позові заявлено вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн.00 коп. Разом з тим, не зазначено докази, що підтверджують завдання моральної шкоди, її нанесення та розрахунок суми стягнення у заявленому розмірі. Зокрема, докази причино-наслідкового зв'язку між станом здоров'я позивача та діями, бездіяльністю або рішеннями відповідача, докази витрат на лікування, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, тощо.

Вищевказану ухвалу супровідним листом було направлено ОСОБА_1 за адресою місця її проживання та перебування, та яка нею була отримана 23 березня 2018 року, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення, однак станом на 04 квітня 2018 року, передбачені ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2018 року недоліки не усунуті.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Як наголошує Європейський суд з прав людини, у своїх рішеннях, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням по справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Суд також враховує розумні строки розгляду справи, передбачені законодавством, які порушуються саме внаслідок неотримання стороною заявником кореспонденції, за вказаними ним самим адресами, та кваліфікує таку поведінку позивача, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, як втрату зацікавленості в розгляді даної позовної заяви та актуальності самого питання для позивача.

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Таким чином, відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року), суддя встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки, позивачем недоліки не виправлені, вказану вище позовну заяву, відповідно до ст.185 ЦПК України, необхідно вважати неподаною та повернути позивачу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 353 ЦПК України,суддя -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Тьюб" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу, затримки видачі трудової книжки, стягнення моральної шкоди, - вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз"яснити позивачу, що згідно з ч.7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області (м.Кривий Ріг) до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом пятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_3