Справа № 204/4527/18
Провадження № 6/204/62/18
УХВАЛА

іменем України

02 липня 2018 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Книш А.В.,

при секретарі Подвижній О.О.,

за участю заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 звернувся до суду із поданням, погодженим із начальником Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому просив тимчасово обмежити громадянину України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на виїзд за межі України до моменту фактичного виконання рішення. В обґрунтування подання зазначив, що на виконанні в Чечелівському відділі державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі Чечелівське ВДВС м. Дніпра), перебуває зведене виконавче провадження №54161623 на загальну суму 871113,11 грн. На адресу відділу надійшла заява стягувача по виконавчому провадженню №ВП53193008 з примусового виконання виконавчого листа №204/501/15-к, виданого 14 грудня 2016 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, про звернення державного виконавця до суду з метою заборонити боржнику виїжджати за кордон. 23 лютого 2016 року до відділу надійшла заява про відкриття виконавчого провадження по вказаному виконавчому листу. 23 грудня 2016 року державним виконавцем було відкрите виконавче провадження, а також направлено виклик з вимогою зявитись для надання пояснень щодо невиконання рішення. Державним виконавцем було виявлено, описано та реалізовано рухоме майно боржника, де частину боргу перед боржником було погашено. На адресу відділу надійшов лист від Крюківської виправної колонії №29 про те, що боржник 13 жовтня 2017 року був звільнений. Державним виконавцем було здійснено вихід за адресою мешкання боржника та вручено йому вимогу зявитись для надання пояснень щодо сплати боргу, а також було направлено постанову про звернення стягнення з доходів боржника, але кошти на даний час не надійшли. Наразі виїзд боржника за межі України значно ускладнить виконання рішення, а тому державний виконавець вимушений звернутися із зазначеним поданням до суду.

Державний виконавець Кравченко Є.С. у судовому засіданні підтримав подання та просив його задовольнити.

Вислухавши державного виконавця Кравченка Є.С., дослідивши матеріали клопотання та зведеного виконавчого провадження №54161623, суд приходить до наступного.

14 грудня 2016 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист по справі №204/501/15-к, відповідно до якого з ОСОБА_2 підлягає стягненню відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3 у розмірі 500000 грн. (а.с.5).

19 червня 2017 року обєднано виконавчі провадження №53193008 та 5333305 у зведене провадження №54161623.

Згідно відповіді Чечелівського районного відділу у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України від 03 квітня 2018 року №1190, боржник ОСОБА_2 має діючий паспорт громадянина України для виїзду за кордон (а.с.8).

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Згідно п.5 ч.1 ст.6 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобовязань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

На підставі визначених у ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» обов'язків боржника можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, і коли виконати цей обов'язок не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином, основною і єдиною підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобов'язань.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав суду жодних доказів того, що боржник ухилявся від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Сам факт наявності відкритого виконавчого провадження не свідчить про ухилення боржника від виконання судового рішення.

Судом враховується, що тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: "Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною". При чому згідно ч. 3 указаної статті це на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

З огляду на вищенаведене можна дійти висновку, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника без встановлення факту ухилення від виконання зобов'язань не буде відповідати одному із критеріїв, визначених ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, за яких обмеження права на свободу пересування може бути виправдане.

Таким чином, враховуючи викладене подання державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.260,353,441 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: