АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2018 року

м. Рівне

Справа № 566/1119/17

Провадження № 22-ц/787/459/2018

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Лободзінський А.С.

Рішення ухвалене в смт. Млинів Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту незазначена

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 21 грудня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Млинівського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.03.2013 року в розмірі 62970 гривень 42 копійки та судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27 березня 2013 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, за яким останній отримав кредит у сумі 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Однак, взяті на себе зобов'язання за договором відповідач не виконав, що призвело до утворення простроченої заборгованості, яка станом на 31.08.2017 року становить 62970,42 грн.

Оскільки заборгованості по кредитному договору відповідачем не сплачено, Банк просив стягнути борг в судовому порядку, посилаючись на розрахунок заборгованості від 31.08.2017 року; "Умови та правила надання банківських послуг", "Правила користування платіжною карткою"; та витяг з тарифів обслуговування кредитних карт.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 21 грудня 2017 року позов ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.03.2013 року в розмірі 8617,98 грн., яка складається з наступного: 7338,49 грн. - заборгованість за кредитом; 779,49 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф фіксована частина. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Із зазначеним рішенням ПАТ КБ "ПриватБанк" не згідний в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам та неустойці, вважають, що воно в цій частині прийняте без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі.

Вказує на те, що відмовляючи у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом, комісії та пені, суд першої інстанції вказав, що Умови, якими Банк обґрунтовує розмір нарахованої заборгованості ОСОБА_2 у збільшеному розмірі відсоткової ставки, а саме 34,80 % та 43,20 % не містить підпису позичальника, а інших належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати збільшеної процентної ставки ПАТ КБ "ПриватБанк" не надав. Вважає такий висновок суду першої інстанції є помилковим. В даному випадку відповідач, підписуючи Заяву позичальника, приєднався до Умов надання банківських послуг - які є загальними і їх підписання позичальником не є обов'язковим.

Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах.

Зазначає про те, що ПАТ КБ "ПриватБанк" виконав умови договору та у виписці по рахунку проінформував відповідача про зміну відсотків по кредиту. Надана до суду виписка по картковому рахунку містить інформацію про те, що відсоткова ставка буде підвищена.

Натомість, відповідач не звертався до Банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, а продовжував робити зняття та погашення коштів, отже відповідач прийняв нові тарифи та погодився з їх зміною.

Крім того, відповідач укладення чи не укладення кредитного договору не оспорював, розрахунок заборгованості не спростував, не доведено відсутність заборгованості та відповідно, виконання умов договору належним чином, не заперечував проти наявності між сторонами кредитних зобов'язань, зустрічних позовних вимог не заявляв, тому вважає, що судом першої інстанції помилково відмовлено в частині позовних вимог.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення змінити та скасувати його в частині незадоволених вимог щодо процентів за користування кредитом та неустойки та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін.

Від учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції прийшов до висновку, що обов'язок ОСОБА_2 по поверненню кредиту знайшов своє підтвердження, однак у розмірі, який є документально підтвердженим і нормативно обґрунтованим. У зв'язку з цим, з відповідача стягнуто борг за кредитним договором в сумі 7338,49 грн., що складається з тіла кредиту, відсотків за його користування, нарахованих виходячи з 30% процентної ставки станом до 29.08.2014 року, а також штрафу (фіксованої частини) нарахованої виключно на прострочену заборгованість станом на 29.08.2014 року в сумі 500 грн. В решті позову відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

Такий висновок не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно до ч. 1 ст. 526, 53, 536 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_2 27.03.2013 року укладено кредитний договір № б/н, за яким банк взяв на себе зобов'язання видати відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжній картці, а ОСОБА_2 отримав кредитні кошти на загальну суму 300 грн., зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 30,00% річних та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та підтверджується документально. ( а.с.6-30).

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згаданий кредитний договір підписаний відповідачем та складається з Анкети позичальника, "Умов і правил надання банківських послуг", "Правил користування платіжною карткою" та "Тарифів Банку".

З розрахунку заборгованості вбачається рух коштів по рахунку і часткове його погашення позичальником, зокрема востаннє 10.01.2015 року, що свідчить про часткове виконання відповідачем зобов'язання. ( а.с.4-5)

Свого обов'язку по поверненню кредиту у строки на умовах та в розмірах, передбачених договором, відповідач належним чином не виконав, у зв'язку з чим, за розрахунком банку, станом на 31.08.2017 року за ним утворилась заборгованість в сумі 62970,42 грн. яка складається з наступного:

- 6874,59 грн. - заборгованість за кредитом;

- 49471,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3150,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

- а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил;

- 500,00 грн. - штраф фіксована частина;

- 2974,78 грн. - штраф процентна складова.

Факт нарахування вказаної заборгованості підтверджуються розрахунком. ( а.с.4-5)

Як вбачається із розрахунку, витягу з тарифів обслуговування кредитних карт, базова процентна ставка, яка нараховується на залишок кредиту була встановлена в розмірі 30% річних. З 01.09.2014 року процентна ставка змінена і встановлена в розмірі 34,80 % річних, з 01 квітня 2015 року - 43,20 % річних (а.с.4-5).

Згідно із ч.3 ст.1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. (справа 6-1374цс17 від 11.10.2017 року).

Посилання банку на обумовленість між сторонами договору про збільшення процентної ставки за визначених умов, не заслуговує на увагу.

Згідно ч.4 ст.1056-1 ЦК України, кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка.

Належні та допустимі докази таких повідомлень банком позичальника в справі відсутні.

Отже, в банку не було підстав збільшувати процентну ставку за користування кредитом, а тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про стягнення суми заборгованості за процентами виходячи з розміру ставки в 30%, яка станом на дату її збільшення 01 вересня 2014 року складала 779,49 грн.. Підстав приймати послідуючий розрахунок за збільшеними процентами колегія суддів не вбачає, оскільки правомірність їх не обґрунтована.

В правовій позиції висловленій Верховним Судом України від 16 листопада 2016 року в справі № 6-1746 цс 16, зазначено, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії. Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. При цьому банк нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позичальника, що є незаконним.

Отже, в частині позовних вимог банку про стягнення 3150,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією,також обґрунтовано відмовлено місцевим судом.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Тому в даному випадку місцевий суд обґрунтовано стягнув з позичальника на користь банку лише один з із заявлених до стягнення штрафів (фіксована частина) в сумі 500 грн..

Що стосується стягнення судом першої інстанції з позичальника на користь банку 7338,49 грн. - заборгованість за кредитом, то судом помилково стягнута сума зазначена в розрахунку заборгованості станом на час підвищення відсоткової ставки 01 вересня 2014 року.

В даному випадку місцевий суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки банком до стягнення була заявлена до стягнення сума заборгованості за кредитом в сумі 6874,59 грн.

Отже в цій частині рішення слід змінити та суму стягнення зменшити з 7338,49 грн. - заборгованість за кредитом до 6874,59 грн.

За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати ПАТ КБ ПриватБанк" з оплати судового збору в апеляційній інстанції в розмірі 2400 грн., покладаються на апелянта, оскільки вимоги його апеляційної скарги відхилені.

Керуючись ст.ст. 367, п.2 ч.1 ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 21 грудня 2017 року змінити та зменшити суму стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитом з 7338,49 грн. - до 6874,59 грн..

В решті рішення місцевого суду лишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий : С.В. Боймиструк

Судді : С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук