Справа № 183/5099/17
№ 2/183/712/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судового засідання Пономаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, -

в с т а н о в и в:

10.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, в якому просив суд стягнути з відповідача втрату товарної вартості автомобіля в розмірі 17681,90 грн., матеріальний збиток в розмірі 2129,65 грн., витрати на оплату послуг експерта авто товарознавця - 1000 грн., а всього - 20 811,55 грн. Крім цього, просить стягнути з відповідача судовий збір 640 грн. та витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 3500 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 23 лютого 2017 року о 13:50 год. в м. Новомосковську Дніпропетровської області, з вини водія ОСОБА_2, який керував транспортним засобом автомобілем «ІЖ 2717», реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний позивачу транспортний засіб - автомобіль «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2, зазнав механічних пошкоджень, а позивач - матеріального збитку. Згідно з постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року по справі № 183/954/17 (3/183/520/17) про адміністративне правопорушення, водія ОСОБА_2 визнано винним у вчинені даної ДТП. Як свідчить висновок спеціаліста автотоварознавця № 5803/17/17 від 24 березня 2017 року, вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу, як власнику пошкодженого автомобіля Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 35 363,80 грн. Вказана сума складається із вартості відновлювального ремонту - 17681,90 грн., та втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля в розмірі 17 681,90 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована страховою компанією «ТАС», на підставі полісу № АК/4893293. Позивач надав страховику оригінал висновку судового експерта автотоварознавця № 5803/17/17 від 24 березня 2017 року, рахунок СТО ФОП «ОСОБА_3В.» № 53 від 27 березня 2017 року та заяву про виплату страхового відшкодування для перерахування страхової виплати безпосередньо на СТО де відбувається ремонті роботи пошкодженого ТЗ. 26 травня 2017 року страховою компанією на рахунок СТО було виплачене відшкодування в розмірі 15552,25 гривень, що частково задовольнило майнові вимоги позивача. На час звернення з позовом розмір не відшкодованого матеріального збитку складає 35363,80 грн. - 15 552,25 = 19 811,55 грн. Крім того, для підготовки позову позивач був вимушений звертатися за правовою допомогою до адвоката, поніс витрати на правову допомогу в розмірі 3500 грн., а також витрати пов'язані із оплатою послуг експерта автотоварознавця за складання експертного дослідження про оцінку вартості матеріального збитку в розмір 1000 грн., які просить стягнути з відповідача.

Посилаючись на норми ст. 7 Закону України Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», п. 2.4 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», ст.ст.22, 1194 ЦК України, ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач вказує, що обовязок по відшкодуванню не доплаченого страховиком збитку в розмірі 2129,65 гривень та величини втрати товарної вартості 17681,90 грн. покладається безпосередньо на винну в ДТП особу, оскільки в силу положень ч.7 ст.32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», втрата товарної вартості страховиком не компенсується і відповідач зобовязаний здійснити компенсацію позивачу вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням втрати товарної вартості в незалежності від того, чи виконав страховик свої зобовязання у повному обсязі перед потерпілою особою, оскільки сам позивач наділений правом вибору особи, що має відшкодувати збиток, що підтверджується правовим висновком Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15.

Відповідач подав суду відзив на позов, в якому вказав на те, що з вимогами позовної заяви він не погоджується. Так, зазначив, що його цивільно-правова відповідальність на 23 лютого 2017 року була забезпечена полісом страхування №АК/6897539 від 13 липня 2017 року. Страховиком за полісом є Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС». Відповідач надав копію страхового полісу АК/6897539 потерпілому ОСОБА_1, згідно з вказаним полісом, розмір страхової суми за шкоду, яка заподіяна майну складає сто тисяч гривень. 09 березня 2017 року довірена особа позивача - ОСОБА_4 звернувся до вказаної страхової компанії із заявою про отримання матеріального збитку за пошкодження автомобіля на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_5 Експертом страхової компанії здійснено огляд пошкодженого автомобіля, якій належить позивачу. Огляд проходив в присутності довіреної особи позивача 16 березня 2017 року. Експерт склав протокол огляду транспортного засобу, який був засвідчений довіреною особою позивача. В зазначеному протоколі відсутні будь-які зауваження з боку вказаної особи, що свідчить про його погодження із встановленими експертом пошкодженнями на автомобілі. В той же час, 16 березня 2017 року позивач звернувся із заявою до судового експерта ОСОБА_6 з питанням про встановлення матеріального збитку отриманого власником транспортного засобу в наслідок ДТП, що відбулось 23 лютого 2017 року. Огляд пошкодженого транспортного засобу відбувся теж 16 березня 2017 року, що підтверджується протоколом з підписом довіреної особи позивача - ОСОБА_7 та що, на думку відповідача, викликає сумнів щодо того факту, чи відбувся огляд взагалі. Оскільки відповідач був відсутній при проведенні наступного огляду та про проведення якого йому не повідомлено. Враховуючи наявну розбіжність в сумі відшкодування збитків за двома висновками експертів відповідач також має сумніви щодо того, чи наполягав позивач в страховій компанії на здійсненні відшкодування матеріального збитку та втрати товарної вартості автомобіля у сумі 35363,80 грн., у відповідності до висновку № 5803/17/17 від 24 березня 2017 року, оскільки вказана сума не перевищує ліміт страхового полісу. Відповідач звертає увагу суду, що з матеріалів цивільної справи жодного документа з приводу незгоди позивача з сумою відшкодування, призначеною страховою компанією, не вбачається і позивач, отримавши від страхової компанії ПАТ «Страхова група «ТАС»» страхову виплату в сумі 15552 грн. 25 коп., погодився з висновками страхової компанії. Також відповідач вказує, що визначений судовим експертом ОСОБА_6 розмір втрати товарної вартості автомобіля позивача є завищеним та належними доказами не підтверджений. Під час розрахунку розміру втрати товарної вартості не було враховано, що пошкодженні деталі, які були деформовані і ремонт яких технологічно неможливий, потребують заміни на нові. Щодо стягнення вартості послуг експерта в розмірі 1000 гривень, то позивачем не надані докази про сплату зазначеної суми. А витрати на правову допомогу не підтверджені, як детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також обґрунтування співмірності оплати, які повязані із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих послуг; ціною позову та значення справи для сторони. Посилаючись на норми ст.1194 ЦК України, ст.22, 29, п.36.7 ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п.5.2, п.п.8.6.1, 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів просить відмовити в позові.

Позивач подав суду відповідь на відзив, в якій зазначив про те, що висновок експерта, наданий позивачем відповідає вимогам п. 2.4, 8.6.1, 8.6.2 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженої спільним Наказом Міністерства юстиції та Фонду держмайна від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. Оскільки строк експлуатації ТЗ позивача складає 4 роки, та жодних обставин, які перелічені у Методиці та не дають повноваження експерту розрахувати втрату товарної вартості встановлено не було, то судовим експертом ОСОБА_6 правомірно визначена така вартість в розмірі 17681,90 гривень. Відсутність розрахунку ВТВ у дослідженні експерта ОСОБА_8, пояснюється тим, що страховик не замовляв її розрахунок (про це зазначено на аркуші вісім дослідження) оскільки в силу положень ч.7 ст.32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», втрата товарної вартості - це збиток який страховиком не компенсується. Так як власник пошкодженого майна (позивач) не ініціював проведення оцінки майна іншим субєктом оціночної діяльності, окрім судового експерта ОСОБА_6, дії страхової компанії щодо використання висновку експертного дослідження № 4532 від 22 березня 2017 року при розрахунку страхового відшкодування порушують вимоги ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо розрахунку вартості відновлювального ремонту в порядку, встановленому законодавством в частині виконання оцінювачем вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (відсутній договір між суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання та замовником оцінки (власником пошкодженого майна). Позивач просить стягнути з відповідача вірну суму збитку з урахуванням положень ст.ст.1192, 1194 ЦК України.

В судове засідання сторони не зявилися, надавши заяви про розгляд справи у сою відсутність.

Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду від 11 жовтня 2017 року відкрите провадження по справі, після повторного автоматизованого розподілу справа передана в провадження судді Сороки О.В.

Цивільна справа, у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII.

У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що 23 лютого 2017 року о 13:50 год., в м. Новомосковськ з вини водія ОСОБА_2, який керував транспортним засобом автомобілем НОМЕР_3, сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний позивачу транспортний засіб - автомобіль «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2, зазнав механічних пошкоджень, а позивач - матеріального збитку.

Згідно з постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року по справі № 183/954/17 (3/183/520/17) про адміністративне правопорушення, водія ОСОБА_2 визнано винним у вчинені даної ДТП /а.с.7/.

Як визнано сторонами, цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована АТ «Страхова Група «ТАС» на підставі полісу № АК/4893293.

22 березня 2017 року за заявою АТ «Страхова Група «ТАС» від 16 березня 2017 року експертом-автотоварознавцем ОСОБА_8 складено висновок № 4532 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ - автомобіля «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2, відповідно до якого вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Toyota Rav 4, реєстраційний номер НОМЕР_2, ідентифікаційний номер (VIN) JTMDAREV40D009672, пошкодженого внаслідок ДТП з урахуванням вартості запасних частин згідно з інтернет-ресурсом http://exist.ua становить 15552,25 грн. /а.с.54-58/. З висновку вбачається, що на вирішення експерта поставлено питання щодо визначення вартості матеріального збитку з урахуванням вартості запасних частин згідно даних інтернет-ресурсу http://exist.ua. В висновку вказано про проведення огляду досліджуваного КТЗ 16 березня 2017 року у присутності довіреної особи власника. Величина втрати товарної вартості не розраховувалася згідно з заявою замовника.

24 березня 2017 року за заявою ОСОБА_1 судовим експертом ОСОБА_6 складено висновок № 5803/17/17 експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, спричиненого володільцю КТЗ, згідно з яким встановлено, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин (розрахованого в порядку, встановленому законодавством), КТЗ - автомобіля Toyota Rav 4, реєстраційний номер НОМЕР_2, пошкодженого внаслідок ДТП складає 17681,90 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин (розрахованого в порядку, встановленому законодавством), КТЗ - автомобіля Toyota Rav 4, реєстраційний номер НОМЕР_2, пошкодженого внаслідок ДТП складає 15274,92 грн. (без врахування складової ПДВ). Вартість матеріального збитку (з урахуванням втрати товарної вартості) спричиненого володільцю КТЗ - автомобіля Toyota Rav 4, реєстраційний номер НОМЕР_2, пошкодженого внаслідок ДТП складає 35363,80 грн. /а.с.9-16/. На дослідження експерта поставлене питання щодо вартості матеріального збитку, спричиненого володільцю КТЗ - автомобіля Toyota Rav 4, реєстраційний номер НОМЕР_2, пошкодженого внаслідок ДТП 23 лютого 2017 року. Вартість експертного дослідження становить 1000,00 грн. /а.с.17/

01 березня 2017 року представником позивача надано страховику пояснення про ДТП від 01 березня 2017 року, схему ДТП, довіреність на представника, паспорт представника та РНОКПП (в копіях), паспорт позивача та РНОКПП (в копіях), свідоцтво про реєстрацію ТЗ (копія), посвідчення водія (копія) та поліс ОСЦПВВНТЗ /а.с.8/.

27 березня 2017 року позивачу надано рахунок на оплату вартості ремонту, виданий ФОП ОСОБА_3 /а.с.8, зворот/, згідно з яким вартість ремонту КТЗ становить 22848,00 грн.

Як визнано сторонами та підтверджено матеріалами справи, 26 травня 2017 року страховою компанією на рахунок ФОП ОСОБА_3 виплачене відшкодування в розмірі 15552,25 грн. /а.с.19/.

Також матеріали справи містять розрахунок вартості адвокатського гонорару, з якого вбачається вид правової допомоги, час, витрачений на вчинення процесуальних дій та квитанцію про сплату на рахунок особи, яка надає правову допомогу 3500,00 грн., договір про надання правової допомоги та свідоцтво /а.с.20, 21, 22, 23/.

За таких обставин, між сторонами вбачається спір про виплату вартості матеріального збитку, спричиненого ДТП за участі позивача та відповідача та розмір такої вартості.

Вирішуючи позовну заяву суд виходить з такого.

За нормою частини третьої ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, враховуючи наявність постанови суду, якою встановлено вину відповідача у вчиненні ДТП, відсутність заперечень сторін з приводу даного факту, докази про право власності позивача на транспортний засіб, який зазнав пошкоджень внаслідок ДТП /а.с.5-6/, суд приходить до висновку, що подія ДТП, яка спричинила майновий збиток позивача сталася з вини відповідача.

Згідно вимог ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Однак, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов`язані: вжити заходів для невідкладеного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди (п.33.1.2).

Статтею 38 цього ж Закону встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умови визначених у підпунктах 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Таким чином, учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов'язань :

-деліктне зобов'язання між позивачем та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП;

-договірне зобов'язання між відповідачем і страховою компанією - за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об'єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Щодо особи, зобов'язаної відшкодувати шкоду слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Як визнано стронами, страховиком відповідача на момент вчинення ДТП було АТ «Страхова Група «ТАС» на підставі полісу № АК/4893293.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов'язку перед страховиком.

Доказів неповідомлення відповідача страхової компанії про подію ДТП не надано. Навпаки, матеріали справи свідчать про складення за замовленням страхової компанії висновку про розмір збитків та наступну виплату суми страхового відшкодування.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Таким чином, покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позов у даній справі заявлено до неналежного відповідача та, оскільки позивач про заміну відповідача у справі не наполягав, навівши пояснення щодо належності відповідача у справі в своєму позові, в судове засідання не зявлявся, надавши заяву про розгляд справи у свою відсутність, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в повному обсязі.

Аналізуючи посилання позивача на той факт, що в частині виплати матеріального збитку у виді величини втрати товарної вартості норми належним відповідачем є позивач і необхідність звернення до страховика, який в силу норм законодавства, звільнений від сплати даної величини, суд виходить з такого.

За п.32.7 ст.32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

За ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Водночас, підпункт 36.1 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

При цьому, доказів того, що позивач звертався до страховика з вимогою про сплату означеної суми та з наданням відповідних документів на її підтвердження та страховиком відмовлено у її виплаті суду не подано, відтак позов в цій частині заявлено передчасно.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем належними доказами та допустимими доказами не доведено факту порушення його майнових прав на отримання сум відшкодування матеріальної шкоди відповідачем у справі, відтак в задоволенні позову належить відмовити.

Внаслідок відмови в задоволенні позову не підлягають задоволенню і вимоги про сплату витрат на проведення експертизи, судового збору та витрат за отримання правової допомоги.

Керуючись ст. ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про відшкодування збитків.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.