провадження № 22-ц/824/474/2018 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - ФінагеєвВ.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Ткаченка І.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом та просила усунути їй перешкоди у праві користування та розпорядження квартирою № АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою № АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 вересня 2016 року ОСОБА_4 набула у власність у ОСОБА_6 квартиру № АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу. Відповідач ОСОБА_3 зареєстрована у вказаній квартирі з 04 червня 1977 року. Відповідач не є членом сім'ї позивача та жодного зв'язку з нею не має. З 03 жовтня 2006 року ОСОБА_3 не проживає у вказаній квартирі та змінила місце проживання, звільнивши квартиру ще десять років тому. У зв'язку з реєстрацією у квартирі відповідача позивач несе додаткові витрати, пов'язані з оплатою комунальних послуг, так як відповідач від цього обов'язку відмовився. У подальшому ОСОБА_4 планує відчужити вказану квартиру, а реєстрація ОСОБА_3 в ній стане перешкодою для укладення договору купівлі-продажу.

РішеннямПечерського районного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд не взяв до уваги доводи, які зазначені відповідачем у запереченнях проти позову. У матеріалах справи міститься копія листа з Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про те, що квартира є неприватизованою, а тому не є приватною власністю та не могла бути об'єктом купівлі-продажу. Договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є недійсним. У рамках кримінального провадження було встановлено використання завідомо підроблених правовстановлюючих документів на квартиру № АДРЕСА_1. Суд не дослідив взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, яке дозволяло встановити приблизну реальну вартість квартири, оскільки у договорі вказано, що квартира придбана за 149 677 грн., тоді як на інтернет-сайті зазначено вартість 1 098 400 грн. У мотивувальній частині рішення суду відсутні посилання на лист Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань без зазначення мотивів, з яких суд не врахував їх. У матеріалах справи містяться докази, які підтверджують факт досудового розслідування по факту заволодіння невідомими особами квартири. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року на квартиру накладено арешт, який унеможливлює всі подальші дії щодо її відчуження. Відповідач проживає у квартирі з народження та зареєстрована у ній з часу отримання паспорта у 1977 році. Позивач не надала доказів, які вказують на те, що відповідач не проживає у квартирі без поважних причин понад встановлені законом строки. Відповідач протизаконно позбавлена права користуватися своєю квартирою, оскільки у березні 2016 року невідомі особи зняли вхідні двері у квартирі, вивезли майже всі речі та встановили нові двері з іншими замками, незаконно привласнивши квартиру. На момент здійснення цього злочину статус наймача мала сестра відповідача, а відповідач мала статус члена сім'ї наймача. За зазначеним фактом було порушено кримінальну справу і ОСОБА_3 надано статус потерпілої особи. Отже, з березня 2016 року відповідач не має фізичної можливості доступу до квартири, що є поважною причиною її не проживання у ній. Акти щодо не проживання ОСОБА_3 у зазначеній квартирі складені після протизаконного позбавлення позивача у можливості доступу до квартири.

У запереченнях на позовну заяву, які містяться у матеріалах справи, відповідач ОСОБА_3 посилалася на аналогічні обставини, які зазначені в апеляційній скарзі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 20 вересня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно якого ОСОБА_6 передав у власність, а ОСОБА_4 прийняла у власність квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно довідки № 485 від 19 жовтня 2016 року у вказаній квартирі зареєстрована ОСОБА_3, яка є сестрою колишнього наймача (а.с.6).

Згідно акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 19 жовтня 2016 року ОСОБА_3 не проживає у АДРЕСА_1 з 03 жовтня 2006 року і по даний час. ОСОБА_3 зареєстрована у даній квартирі, але ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей, які б належали ОСОБА_3 не виявлено (а.с.11).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт не проживання відповідача у квартирі без поважних причин понад встановлені законом строки.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Таке право вони втрачають лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків з власником.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду за захистом своїх прав, ОСОБА_4 вказує на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_2. Вказану квартиру позивач придбала на підставі договору купівлі-продажу від 20 вересня 2016 року. ОСОБА_4 зазначає, що відповідач зареєстрована у вказаній квартирі, однак вона тривалий час не проживає у ній та не є членом сім'ї позивача.

На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_4 надала договір купівлі-продажу, інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідку форми № 3 та акт про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 19 жовтня 2016 року.

Однак, надані позивачем суду докази не є достатніми та не підтверджують відсутність відповідача без поважних причин за місцем її реєстрації понад один рік.

Зі змісту заперечень ОСОБА_3 проти позову вбачається, що у вказаній квартирі відповідач проживала з дитинства та зареєстрована у ній з 1977 року. Вказана квартира є неприватизованою, а тому вона не могла у законний спосіб перейти до позивача. У 2016 році вказаною квартирою заволоділи невідомі особи, у зв'язку з чим було розпочато досудове розслідування та на вказану квартиру накладено арешт. З 2016 року її не пускають до зазначеної квартири, оскільки змінено двері і замки.

На підтвердження зазначених обставин, відповідач надала довідку Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 01 лютого 2017 року, згідно якої відділ приватизації державного житлового фонду Печерської районної державної адміністрації та відділ приватизації державного житлового фонду управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної у місті Києві державної адміністрації приватизацію квартири № АДРЕСА_1) не оформлював. Відповідач також надала витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого розпочато досудове розслідування за ч. 4 ст. 358 КК України, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у якому зазначено, що на вказану квартиру накладено арешт. Підстава виникнення обтяження - ухвала Печерського районного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_3 вважає, що причини, з яких вона не проживає за місцем реєстрації, є поважними.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пред'являючи позовні вимоги до ОСОБА_3, ОСОБА_4 не надала суду належних та достатніх доказів, які вказують на порушення її прав відповідачем, і що такі права підлягають захисту у силу ст. 391 та ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Так, позивач не звернула увагу на те, що вона набула право власності на квартиру 20 вересня 2016 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже власник житла має право на звернення до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, за умови, що його право власності порушується протягом одного року відсутністю особи, яка у встановленому законом порядку набула права користування житлом.

З моменту набуття права власності позивачем на спірну квартиру до моменту звернення до суду з зазначеним позовом пройшло лише 12 днів.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, що строк відсутності члена сім'ї наймача за місцем проживання, в період, коли власником житла був не позивач, порушує право власності останнього, як нового власника житла.

В даному випадку відсутність особи за місцем свого проживання, до моменту набуття позивачем права власності на спірне житло, ніяким чином не впливає на права позивача, а отже не може бути підставою до задоволення зазначеного позову.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою до скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_3 сплатила судовий збір у розмірі 860 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача, сплачені нею судові витрати підлягають стягненню на її користь з позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 391, 405 ЦК України, статтями 9, 150 ЖК України, статтями 4, 81, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

РішенняПечерського районного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування квартирою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, зареєстрованої АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, зареєстрованої АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судовий збір у розмірі 826 (вісімсот двадцять шість) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2018 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.