Справа № 357/6928/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Ліщинська О. С.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський», про стягнення заборгованості з виплати середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом 22.06.2018 року, мотивуючи тим, що 09.06.2015 року згідно наказу №131/1 він був прийнятий на посаду головного ветеринарного лікаря до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський». У відповідності до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», згідно Указу Президента України від 17.02.2015р. №88/2015 «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році» та на підставі повістки виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 за підписом підполковника ОСОБА_2 , він 04.11.2015 року був призваний на строкову військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, в команду № НОМЕР_1 . В даний час він, як солдат Збройних Сил України, перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_2 . Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, від визначеної законом. Відповідач не здійснює нарахування та виплату йому середнього заробітку у відповідності до вимог закону. За останні два календарні місяці роботи, що передувало місяцю мобілізації, його заробітна плата складала 13033,00 грн./міс. Відповідно до ч. 3, 4 ст.119 КЗпП України, позивачу має бути виплачений середній заробіток за час його перебування на військовій службі, тобто з 01.04.2018 року по 31.07.2018 року в розмірі 24 836 грн. 91 коп. Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час його перебування на військовій службі за призовом під час мобілізації, на особливий період, за вказаний період в сумі 24 836 грн. 91 коп., компенсацію в зв`язку з інфляцією 1 152 грн.64 коп., відшкодувати моральну шкоду 10 000,00 грн., а всього 35 998 грн. 55 коп.

В судовому засіданні представник позивача, згідно довіреності в справі, підтримала позов.

Відповідач в судове засідання не направив свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, жодних заперечень, відзиву, клопотань суду не направили.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.06.2015 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в СВК «Розаліївський» на посаду головного ветеринарного лікаря, що підтверджено копією трудової книжки .

Встановлено, що з 04.11.2015 року ОСОБА_1 було призвано на строкову військову службу в ЗС України, що підтверджується довідкою виданою Володарським районним військовим комісаріатом від 02.03.2016 року № 203 .

Встановлено, що 06.04.2016 року ОСОБА_1 з Міністерством Оборони України в особі Командира військової частини НОМЕР_3 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського та старшинського складу. Контракт укладений строком на три роки.

Як вбачається з довідки ТВО командира військової частини НОМЕР_2 від 25.01.2018 року №9, молодший сержант ОСОБА_1 дійсно проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 м. Васильків Київської області з 22 березня 2016 року по теперішній час.

ОСОБА_1 має посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 від 14.12.2017 року .

Згідно ст.119 КЗпП України працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до п. п. 4-6 Постанови КМУ від 04.03.2015 № 105 «Про затвердження Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом»: «Для отримання компенсації з бюджету середнього заробітку підприємства, установи та організації подають щомісяця до 15 числа органові соціального захисту населення звіти про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам за формою згідно з додатком 1, погоджені районним (міським) військовим комісаріатом або військовою частиною, що здійснювали призов працівників на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19 числа структурному підрозділу соціального захисту населення копій зазначених звітів, а також зведеного звіту про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам за формою згідно з додатком 2.

Структурні підрозділи соціального захисту населення щомісяця до 23 числа подають відомості про загальний обсяг фактичних витрат на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам згідно з додатком 3 Мінсоцполітики для спрямування їм бюджетних коштів, що спрямовуються органам соціального захисту населення для перерахування підприємствам, установам, організаціям.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100.

Виплата компенсації проводиться підприємствами, установами, організаціями у строки, визначені статтею 115 КЗпП України.

Згідно ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідачем до суду не було надано доказів нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час перебування на військовій службі, а тому, суд приймає до уваги посилання позивача щодо не виплати йому середнього заробітку за час перебування на військовій службі за період з 01.04.2018 року по 31.07.2018 року, який становить 24 836,91 грн. ( розрахунок: 245,91 грн. /середньоденний заробіток/ х 101/ робочих дні).

У відповідності до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з довідки СВК « Розаліївський» від 04.03.2016 року ОСОБА_1 є працівником в СВК «Розаліївський» з 09.06.2015 року. Дохід за період з 01.09.2015 року по 31.10.2015 року складав 13 033 грн., з яких сукупний дохід за вересень 2015 року складає 6 210 грн. та за жовтень 2015 року 6 823 грн.

Позивач просить стягнути суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за період з 01.04.2018 року по 31.07.2018 року в розмірі 1 152,64 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII, Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. (Частина перша статті 4 із змінами, внесеними згідно із Законом № 911-VIII від 24.12.2015).

Згідно із інформацією про індекси інфляції розміщеної на офіційному сайті Держстандарту ( www/ukrstat.gov.ua) за період з 01.04.2018 року по 31.07.2018 року індекси інфляції споживчих цін по Україні становили: квітень 100,8%, травень 100,0%, червень -100,0 %, а за липень 2018 року інформації про на сайті ще не має.

Отже, враховуючи, що величина індексу споживчих цін за вказаний період, з квітня по липень 2018 року включно не перевищила поріг індексації у розмірі 103 відсотка, а тому вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача встановленого індексу інфляції в розмірі 1 152,64 грн. не підлягає задоволенню .

Крім того, позивач просить відшкодувати моральну шкоду завдану відповідачем внаслідок порушення трудових прав позивача, мотивуючи тим, що він зазнав моральних страждань та переживань не отримав вчасно кошти, на які розраховував та залишився з сім`єю без засобів до існування, переживання призвели до погіршення психоемоційного стану, він та його мати вимушені постійно звертатися до суду, тобто кожні три місяці потрібно готувати документи і подавати до суду, оскільки відповідач заперечує добровільно нараховувати заробітну плату, систематично порушує закон. Лише, за рішенням суду відбувається нарахування і виплата коштів. Завдану моральну шкоду позивач оцінює 10 000 грн.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи, що відповідачем постійно порушуються законні права позивача на отримання середнього заробітку на час перебування на військовій, в зв`язку з чим він зазнав моральних страждань та переживань не отримавши вчасно кошти та сьомий раз позивач вимушений звертатись до суду за захистом порушеного права. Позивач, починаючи з 2016 року звертається з аналогічними позовами до відповідача про стягнення заборгованості з виплати середнього заробітку за певні періоди та по справам № 357/2671/2016р, 357/7189/2016, 357/13820/2017, 357/5077/2017, 357/13973/2017р, 357/2449/2018/2018р. вже були постановлені рішення на користь позивача, які набрали законної сили і підлягають виконанню. Однак, відповідач продовжує відкрито ігнорувати законне право позивача, не бажає самостійно, без судових рішень нараховувати заробітну плату позивачу, тобто йде довготривале, свідоме, систематичне порушення права позивача на отримання коштів. Суд вважає, що такими діями відповідача завдана моральна шкода позивачу, яка підлягає відшкодуванню в повному розмірі.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-ХІІ, особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року N 303 «Про часткову мобілізацію», затвердженого встановленим порядком, оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим в Україні настав особливий період.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду та одночасно передбачено комплекс заходів, як демобілізація.

Згідно зі статтею 11 вказаного Закону рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України, однак рішення про демобілізацію військовослужбовців призваних згідно Указу Президента України від 17.02.2015 року №88/2015 не приймалось.

Ураховуючи зазначене, з огляду на зміст заходів мобілізації та демобілізації, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», закінчення заходів мобілізації не припинило особливий період.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 15.01.2015 року № 116-VIII (набрала чинності з дня, наступного за днем його офіційного опублікування 08.02.2015 року) внесено зміни до ряду законодавчих актів, зокрема: ст.119 Кодексу законів про працю доповнено частиною 4 такого змісту: «За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, більше ніж на один рік».

Отже, позивач має право на збереження місця роботи (посади) та середнього заробітку в СВК «Розаліївський» на строк дії контракту від 06.04.2016 року, про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: середній заробіток за час перебування на військовій службі за період з 01.04.2017 року по 31.07.2018 року в розмірі 24 836 грн. 91 коп. та моральна шкода в розмірі 10 000 грн., всього 34836,90 грн.

Згідно ст.5 ЗУ «Про судовий збір», позивач звільняється від його сплати, тому він підлягає до стягнення з відповідача, згідно ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» за розгляд вимог майнового характеру, в розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі ст.ст. 115, 119, 237-1 КЗпП України, ст.625 ЦК України, ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 17.02.2015 № 88/2015 «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році», Постанови КМУ від 04.03.2015 № 105 «Про затвердження Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом», ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 141-142, 206, 258-259, 265, 268, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час перебування на військовій службі за період з 01.04.2018 року по 31.07.2018 року, що становить 24836 грн. 91 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., всього підлягає до стягнення 34 836 грн. 90 коп. ( тридцять чотири тисячі вісімсот тридцять шість гривень дев`яносто копійок).

Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» судовий збір на користь держави в розмірі 704 грн. 80 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 16.07.2018 року.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Білоцерківський міськрайонний суд.

СуддяО. Я. Ярмола