ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4942/18
провадження № 2/753/4330/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2018 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Трусова Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

,

В С Т А Н О В И В:

21.03.2018 ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2, позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3, відповідач, разом сторони) про стягнення аліментів на своє утримання в розмірі 1500 грн. від дня пред'явлення позову.

Позов обґрунтований такими обставинами. ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_3 В останні роки на ґрунті спору з приводу нерухомого майна їх стосунки погіршились, відповідач перестала спілкуватись з позивачем та допомагати їй. 15.06.2017 суд ухвалив рішення про виселення відповідача з належного позивачу будинку, проте відповідач рішення суду виконувати не бажає, до цього часу рішення суду не виконане. 04.03.2017 позивач розлучилась з чоловіком, але вимушена проживати у належному йому будинку, оскільки відповідач не дає їй можливості проживати у своєму будинку. Після розірвання шлюбу позивач проживає з молодшою дочкою, яка піклується про неї, допомагає їй по господарству, ходить за ліками і продуктами, добровільно надає кошти на її утримання. Але цих коштів та пенсії, яку отримує позивач, не вистачає для задоволення її життєвих потреб. Позивачу 65 років, вона не працює, отримує пенсію в розмірі 1600 грн., не має інших доходів, державних пільг і субсидій та майна, що може приносити дохід. Позивач хворіє на цукровий діабет середнього ступеня важкості, гіпертонічну хворобу, кардіосклероз та енцефалопатію і щомісяця на лікування витрачає приблизно 1500 грн. Також щомісячно вона сплачує за комунальні послуги в будинку, де проживає. В грудні 2017 р. нею сплачено за електроенергію 1520 грн., в лютому - 1560 грн. Інколи позивачу не вистачає коштів на продукти харчування. Зараз відповідач з метою позбавлення позивача права власності знову звернулася до суду з позовом про визнання недійсним технічного паспорту на будинок. Позивачу відомо, що відповідач працює неофіційно, оформлена як суб'єкт підприємницької діяльності, користується автомобілем. У власності відповідач має чотири об'єкти нерухомого майна у м. Пирятині Полтавської обл., які вона здає в оренду.

У строк, встановлений ухвалою судді про відкриття провадження у справі, відповідачем не подано заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та письмового відзиву на позов.

Вивчивши наявні у справі матеріали, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_3

Впродовж останніх років між сторонами існують неприязні відносини. Причиною

конфлікту став спір щодо права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1

У травні 2016 р. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на вказаний будинок та зобов'язання не чинити їй перешкод у користуванні та розпорядженні ним, а ОСОБА_2, в свою чергу, пред'явила до ОСОБА_3 зустрічний позов про зобов'язання не чинити їй перешкод у здійсненні права власності та виселення дочки і її неповнолітніх дітей (онуків позивача) зі спірного будинку.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2017, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.09.2017, позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено, а у позові ОСОБА_3 суд відмовив.

Однак після ухвалення рішення суду конфлікт між сторонами не вичерпався і зараз в суді розглядається черговий позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним технічного паспорту на будинок.

04.03.2017 позивач розлучилась з чоловіком, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с. 14).

Позивачу 65 років, вона не працює, отримує пенсію, розмір якої з 01.01.2018 становить 1607,41 грн. (а.с.150), не має інших доходів та майна, що може приносити дохід, не отримує державних пільг і субсидій.

Позивач хворіє на цукровий діабет ІІ типу середнього ступеня важкості, гіпертонічну хворобу ІІІ ст., кардіосклероз атеросклеротичний, прогресуючу атеросклеротичну та дисметаболічну енцефалопатію ІІІ ст. з помірним мнестичним зниженням, вираженим вестибулоатактичним, церебростенічним та цефелгічним синдромом, що підтверджується медичними документами (а.с. 17-28).

Обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в статті 51 Конституції України.

Дана конституційна норма знайшла своє відображення в Сімейному кодексі України.

Так, відповідно до положень статті 202 цього Кодексу повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Отже за змістом вказаної норми в сукупності з іншими положеннями сімейного законодавства непрацездатні батьки (до непрацездатних закон відносить осіб, які досягли пенсійного віку та інвалідів I, II та III груп) мають право на утримання від повнолітніх дітей за умови наявності у них потреби у матеріальній допомозі.

Потреба матеріальної допомоги полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв'язку із відсутністю пенсій чи їх низького розміру, а також у зв'язку із відсутністю у них інших джерел існування.

Зважаючи на викладені у позовній заяві обставини та надані позивачем докази суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що у зв'язку з низьким розміром пенсії, відсутністю інших джерел існування та наявності низки тяжких хронічних захворювань, що обумовлює необхідність постійного прийняття дороговартісних медичних препаратів, вона потребує матеріальної допомоги.

Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову (про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків (стаття 205 Сімейного кодексу України).

Відповідно до пояснень позивача, викладених у позовній заяві, після розірвання шлюбу вона проживає з молодшою дочкою ОСОБА_4, яка піклується про неї, допомагає їй по господарству, ходить за ліками і продуктами, добровільно надає кошти на її утримання, але достатніх коштів для задоволення життєвих потреб позивача вона не може надавати, оскільки самостійно утримує малолітню дочку, 2009 р.н.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач має у власності чотири об'єкти нерухомого майна у м. Пирятині Полтавської області, а саме: однокімнатну квартиру, двокімнатну квартиру, житловий будинок та ? частину житлового будинку (а.с. 30-31).

Згідно інформації з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та

громадських формувань ОСОБА_3 з 01.06.2017 зареєстрована як фізична особа-підприємець у сфері готельного бізнесу та надання в оренду власного чи орендованого майна (а.с. 32-33).

Встановлені на підставі вищенаведених доказів і не спростовані відповідачем обставини дають підстави вважати, що матеріальний стан відповідача дозволяє надавати матеріальну допомогу матері.

Доказів, які б підтверджували, що мати ухилялася від виконання своїх батьківських обов'язків щодо відповідача, суду не надано.

Водночас при вирішенні цього спору суд враховує, що у відповідача є двоє неповнолітніх дітей, яких вона зобов'язана утримувати відповідно до закону.

Отже зважаючи на матеріальне і сімейне становище сторін та можливість одержання позивачем утримання від другої дочки, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів в розмірі 800 грн., що становить приблизно половину визначеного законом прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

На думку суду такий розмір аліментів забезпечить інтереси позивача з урахуванням її потреби у матеріальній допомозі і не поставить платника аліментів у занадто скрутне матеріальне становище.

На підставі статті 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову.

Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утоимання в розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 21 березня 2018 року.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути зі ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок.

Позивач: ОСОБА_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, проживає за адресою: АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:

Повне судове рішення складене 21 червня 2018 р.