Справа №487/5971/17 20.07.2018
Провадження №22-ц/784/1031/18
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 липня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської

області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Голубашенка Т.О,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 квітня 2018 року, яке ухвалено головуючим суддею Щербиною С.В. у приміщенні цього ж суду, вступна та резолютивна частина якого проголошено о 17 год.21 хв., повний текст якого складено 27 квітня 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» (далі - ПАТ «Миколаївгаз») про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А

04 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Миколаївгаз» про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 22 червня 2017 року ПАТ «Миколавгаз» зобов'язано відновити газопостачання шляхом приєднання газового приладу (газової плити) в квартирі АДРЕСА_1, що належить йому, до системи газопостачання.

Однак, вищезазначене рішення апеляційного суду ПАТ «Миколаївгаз» не виконує, в його квартирі АДРЕСА_1 до тепер відсутнє газопостачання до газового приладу - газової плити.

Неодноразові звернення щодо виконання рішення суду відповідачем проігноровані, демонтувати встановлену заглушку та зварити трубу відповідач відмовляється. Вказаними неправомірними діями відповідача, у зв'язку з умисним невиконанням рішення суду йому спричинена моральна шкода.

Посилаючись на викладені обставини та збільшивши свої позовні вимоги, позивач остаточно просив суд стягнути з ПАТ «Миколаївгаз» моральну шкоду в розмірі 2000 грн. за кожен день невиконання рішення апеляційного суду Миколаївської області від 22 червня 2017 року, починаючи з цієї дати по день ухвалення рішення суду.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 квітня 2018 року позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ПАТ "Миколаївгаз" на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000 грн. та 704 грн.80 коп. судового збору на користь держави. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції ПАТ «Миколаївгаз» подало апеляційну скаргу та посилаючись на те, що рішення прийнято з неповним з'ясуванням обставин справи, з порушенням норм процесуального права та не правильним застосуванням норм матеріального права, просило про його скасування та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, позивача, перевіривши правильність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, таким вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що ПАТ «Миколаївгаз» на його неодноразові звернення щодо виконання рішення суду не реагує, такими діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_2 щодо заподіяння йому моральної шкоди тривалим невиконання рішення суду.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

За приписами ст. ст. 12 ,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип диспозитивності цивільного судочинства закріплений в ст. 13 ЦПК України, згідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 проживає в квартирі АДРЕСА_1. Облік природного газу здійснюється на підставі показань лічильника газу, встановленого 19 січня 2005 року.

04 жовтня 2016 року працівниками ПАТ «Миколаївгаз» було припинено газопостачання до вищевказаної квартири, шляхом обрізання зварюванням стояка в квартирі №66, про що складено акт про відключення газового обладнання від цієї ж дати.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Миколаївгаз» та ОСББ «Єдність Миколаїв» про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 травня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 22 червня 2017 року, рішення суду першої інстанції від 04 травня 2017 року в частині вимог до ПАТ «Миколаївгаз» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, позов ОСОБА_2 задоволено частко, зобов'язано ПАТ «Миколаївгаз» відновити газопостачання шляхом приєднання газового приладу (газової плити) в квартирі АДРЕСА_2, до загальної системи газопостачання, стягнуто на його користь 2000 грн. морально шкоди та 811,52 грн. судових витрат.

Вищевказане рішення апеляційного суду набрало законної сили та підлягає виконанню. Рішення суду у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» не виконувалося, позивачем виконавчі листи до відділу ДВС не надано.

ОСОБА_2, посилаючись на порушення своїх прав у зв'язку з невиконанням рішення апеляційного суду, просив відшкодувати спричинену йому моральну шкоду.

Як визначено у ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.»

Враховуючи роз'яснення, викладені в пунктах 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди», спори про відшкодування фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, які регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди, а також що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, слід визнати, що відповідачами не допущено по відношенню до позивачки будь-яких протиправних дій; їхньої вини у заподіянні їй моральної шкоди немає.

Таким чином, відповідно до загальних принципів відшкодування як моральної шкоди, є неправомірність дій (вина) особи та причинний зв'язок між неправомірними діями та завданою шкодою.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені нормами ст. 1167 ЦК України.

Так, згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Однак, позивачем всупереч вищенаведеним вимогам закону не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність заподіяної йому моральної шкоди та вину відповідача в її заподіянні.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст.57 ЦПК України в редакції 2004 р., доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ч. 1 ст. 77 ЦПК України в редакції 2017 р., належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Аналогічні норми містять ст. ст. 76, 77, 81 ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

На підтвердження не виконання відповідачем рішення суду позивач надав до суду численні листи - пропозиції, які направлено до ПАТ «Миколаївгаз» про добровільне виконання рішення апеляційного суду та відновлення газопостачання ( т.1. а.с.15,16-17,18,59).

При цьому позивачем ставиться умова, що відновлення газопостачання у квартирі № 70 можливо лише після зняття заглушки у квартир №66 та надання йому акту на підтвердження вчинення таких дій відповідачем ( т.1 а.134).

Відповідно до актів, складених працівниками ПАТ «Миколаївгаз» 12 липня 2017 р., 20 липня 2017 р., 26 липня 2017 р. газопостачання не відновлено, оскільки не надано доступу до квартири позивача ( т.1 а.с.95,96,97,98).

Як вбачається із листа ПАТ «Миколаївгаз» за пропозицією ОСОБА_2 ЗГ03678_Мк01-0717 від 25 липня 2017 року, для виконання рішення суду 26 липня 2017 року працівниками ПАТ «Миколаїгаз» здійснено виїзд за адресою АДРЕСА_1. Однак у доступі до приміщення було відмовлено, про що складено відповідний акт( т.1 а.с.99,100).

Окрім цього, 18 липня 2017 р. на адресу ОСОБА_2 відповідачем направлено рекомендований листа та запропоновано надати йому письмові реквізити для виконання рішення суду в частині перерахування коштів, стягнутих за рішенням суду на його користь. Однак лист лишився без відповіді, оскільки ОСОБА_2 не отримує поштову кореспонденцію ( т.1 а.с.101,102,103).

28 вересня 2009 року за заявою ОСОБА_2 до ЄРДР за №0003822 внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.382 КК України, яке згодом було закрито у зв'язку з відсутністю в діяння складу кримінального правопорушення ( т.1 с.с.120).

В матеріалах справи наявний лист відповідача, який адресовано ОСОБА_2 з пропозицією надати доступ до помешкання ( т.1 а.с.68,69).

Відповідно до п.5 гл.5 розділу 111 Кодексу ГРМ, оператор ГРМ має право безперешкодного та безкоштовного доступу до земельних ділянок та інших об'єктів всіх форм власності, на яких розташовано газорозподільна систем для виконання службового обов'язку, передбаченого законодавством. Для належного виконання оператором ГРМ функцій щодо забезпечення гарантованого рівня надійності, безпеки, якості та величини тиску газу, запобігання можливим витокам газу не недопущення аварійної ситуації споживач зобов'язаний забезпечити доступ на власні об'єкти представникам оператора ГРМ за їх службовими посвідченнями для виконання службових обов'язків, в тому числі для виконання робіт з припинення та відновлення газопостачання.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що подані позивачем, на підтвердження позовних вимог докази не є беззаперечним доказом невиконання відповідачем рішення суду апеляційної інстанції, оскільки його виконання без участі позивача, який повинен надати доступ до помешкання є неможливим, питання по відновленню газопостачання пов'язано з виконанням положень Правил безпеки, ігнорування яких є неприпустимим, оскільки газопроводи та споруди на них є об'єктом підвищеного ризику, а дотримання цих правил є певною гарантією надійності функціонування системи газопостачання, безпеки життя та здоров'я населення.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди, понесених моральних страждань, та не доведено наявність такої шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вину останнього в її заподіянні, розрахунок грошової суми компенсації.

Більш того, на теперішній час не втрачена можливість виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а відтак неможна погодитися з доводами позовних вимог, що позивачу завдано моральну шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача.

Посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що звернення до державної виконавчої служби з заявою про виконання рішення суду є його право, а не обов'язком, свідчить про зволікання ним самим виконання судового рішення.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, проте не дослідив наявні у справі докази і не надав їм належну оцінку, в результаті чого рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ПАТ «Миколаївгаз» знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст. 376 ЦПК України з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

В силу ч.7 ст.141 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, позивач якого звільнено від сплати судових витрат, судові витрати понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення суду відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 2400 грн., тоді як сплаті підлягало 1057 грн. 20 коп. (704 грн.80 коп. х 150%), виходячи із ставки судового збору за сплату вимог немайнового характеру для фізичної особи.

А відтак компенсувати за рахунок держави Державною судовою адміністрацією понесені ПАТ «Миколаївгаз» судові витрати за подачу апеляційної скарги в розмірі 1057 грн.20 коп., а решта - 1342 грн.80 коп., сплачених відповідачем за подачу апеляційної скарги коштів, є зайво сплаченими.

Керуючись ст. ст. 367, 374,376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 квітня 2018 року, скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» про стягнення моральної шкоди відмовити.

Компенсувати за рахунок держави понесені Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» судові витрати у розмірі 1057 грн.20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова

___________________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 24.07.2018 р.