Справа № 212/1699/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:головуючого судді - Колочко О.В., за участі секретаря судового засідання - Деменко А.С., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою,що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

20 березня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_4, в якому просив суд визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_3

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 22.10.2002, зареєстрованому в Криворізькому БТІ 18.12.2002 за № 387, він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 У вищевказаній квартирі, крім нього зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_6, які є синами сторін, і колишня дружина позивача - відповідач по справі. Шлюб між сторонами було зареєстровано 30.06.2001 та розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06.12.2013. Відповідач ОСОБА_4 за місцем своєї реєстрації не проживає з 2014 року. При цьому відповідач після виїзду зі спірної квартири, обговорювала з позивачем питання щодо розпорядження майном, набутим під час шлюбу. Наявність зареєстрованого відповідача в спірній квартирі позбавляє позивача, як власника житла можливості здійснювати право користування та розпорядженням майном, в зв'язку із чим позивач вимушений вирішити дане питання в судовому порядку.

Ухвалою суду від 12.04.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням учасників справи, розгляд справи призначено на 15.05.2018, який був відкладений через неявку учасників справи.

12.06.2018 ухвалою суду розгляд справи відкладено на 10.07.2018 у зв'язку із неявкою в судове засідання сторін.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача, суд розглядає справу заочно у порядку ст. 280 ЦПК України.

Допитаний в якості свідка позивач ОСОБА_1 суду показав, що після розлучення між сторонами по справі був укладений акт про розділ майна, згідно якому позивачу залишалася квартира за адресою: АДРЕСА_3 Цей акт не був нотаріально посвідчений через небажання відповідача йти до нотаріуса. В 2013 році відповідач виїхала з квартири і забрала свої речі і на теперішній час, як йому відомо, вона проживає за кордоном, інколи приїжджає до батьків до Кривого Рогу, ататкож спілкується із сином.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про відмову в позові з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 22.10.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу , зареєстровано в реєстрі № 4872, позивач ОСОБА_1 придбав квартиру, розташовану в АДРЕСА_4 ( а.с.6)

Згідно свідоцтва про одруження шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зареєстровано 30 червня 2001 року (а.с.7)

На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06.12.2013 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8)

Відповідно до Акту ОСББ «ЗАРІЧЧЯ 69» від 10.02.2018 року ОСОБА_4 не проживає в квартирі більше чотирьох років, в наявності її особистих речей немає.

Згідно довідки ОСББ « ЗАРІЧЧЯ 69» від 12.02.2018 року в квартирі АДРЕСА_5, зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ( а.с.11).

Статтею 22 КпШС України, в редакції, чинній на момент набуття квартири АДРЕСА_5 у власність, встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розподіл спільного майна подружжя не було проведено у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_5 є спільним сумісним майном набутим подружжям у шлюбі, отже, відповідач є співвласником вказаної квартири.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 321 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтею 346 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам'яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що квартира є спільним сумісним майном, набутим подружжям у шлюбі, суд дійшов висновку, що відповідач не втратила право власності на вказану квартиру, в силу вимог статей 319, 321 ЦК України.

У зв'язку із чим відсутні підстави для задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки положення частини другої статті 405 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини.

Доводи позивача про те, що відповідач не проживає у спірній квартирі за місцем реєстрації з 2014 року , не ґрунтуються на законі, оскільки відповідно до статті 22 КпШС України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, спірна квартира є спільним сумісним майном, набутим подружжям у шлюбі.

Отже, зазначені позивачем обставини про те, що відповідач була відсутня в квартирі за місцем своєї реєстрації з 2014 року, не свідчать про відмову ОСОБА_4 від права власності на нерухоме майно та не є підставами для припинення права власності на неї.

Сам факт не звернення ОСОБА_4 до суду із позовом про розподіл майна подружжя не є підставою, з якою закон пов'язує (визначає) припинення права власності на спільну сумісну власність.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року, ухваленій в справі № 647/1683/15-ц.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою,що втратила право користування житловим приміщенням не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 317, 346, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 12,13, 23, 76-83, 141, 258, 259,263, 264, 265, 268, 273, 280-282,354 ЦПК України ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в позові ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6) до ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано 16 липня 2018 року.

Суддя: О. В. Колочко