Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

із секретарем - Зіньковець О.О.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 12 лютого 2018 року (місце ухвалення - м. Чернігів, дата складання рішення - 12.02.2018) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2011році між сторонами було укладено договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 400,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов»язання за договорм виконав, надав позичальнику кредит у розмірі встановленому договором, натомість ОСОБА_2 порушила свої зобов»язання за кредитним договором внаслідок чого станом на 30.09.2017 у останньої перед банком утворилась заборгованість у розмірі 17423,68 грн, яка складається з: 371,08 грн - заборгованість за кредитом; 12486,12 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3260,59 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 805,89 грн - штраф (процентна складова). Відповідач продовжує ухилятись від виконання збов»язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПриватБанк». Вказану заборгованість банк просить стягнути з ОСОБА_2

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.02.2018 у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено. Підставою для відмови в задоволенні позову є застосування судом, згідно заяви відповідача, строку позовної давності.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Литвиненко О.Л. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду від 12.02.2018, та ухвалити постанову, якою позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Доводи скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду є незаконним, судом неповно досліджено обставини справи, рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заявник в скарзі посилається, що банк звернувся до суду з позовом у межах позовної давності. Вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд не визначився з початком її перебігу, оскільки без установлення обставин щодо обов»язку відповідачем погашення заборгованості частинами (періодичними щомісячними платежами) або погашення кредиту у повному розмірі, не пізніше останнього місяця, указаного на платіжній картці, неможливо визначити початок перебігу позовної давності, передбачений ст. 253 ЦК України, та його переривання, а від вирішення питання про сплив позовної давності до основної вимоги залежить і вирішення питання про сплив такої і до додаткових вимог.

Необгрунтованість оскаржуваного рішення суду заявник обґрунтовує тим, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки. Враховуючи перевипуск картки, користування нею позичальником, а отже і пролонгації дії договору банк звернувся до суду без пропуску строку позовної давності.

Крім того, посилається на Умови та правила надання банківських послуг, які підписані сторонами, де передбачено термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у 50 років.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просить відхилити апеляційну скаргу, рішення місцевого суду від 12.02.2018 залишити без змін. В обґрунтування посилається на законність та обґрунтованість судового рішення. Зазначає, що позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Посилається, що останній перевід на карту був здійснений ОСОБА_2 15.07.2014, а з позовом до суду Банк звернувся в листопаді 2017 року, а тому строк позовної давності пропущено.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами договору № б/н від 27.01.2011 ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 400,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

З анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 27.01.2011 вбачається, що ОСОБА_2 своїм підписом підтвердила, що зазначена заява разом із Пам»яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають договір про надання банківських послуг, з яким вона ознайомилася і згодна, про що свідчить її підпис.

Банк свої зобов»язання виконав належним чином, відповідно до умов договору. Натомість, у позичальника внаслідок порушення умов укладеного договору перед банком утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості станом на 30.09.2017 становить 17423,68 грн, яка складається з: 371,08 грн - заборгованість за кредитом; 12486,12 грн - заборгованість за процентами в т.ч.: 12,77 грн несплачені проценти на поточну заборгованість, 12473,35 грн несплачені проценти на прострочену заборгованість; 3260,59 грн - комісія; 1305,89 - заборгованість по судовим штрафам.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом.

З таким висновком місцевого суду не погоджується суд апеляційної інстанції враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до пунктів 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. Умов клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Договором передбачено, що банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому тарифами банку, які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, що зазначено в пункті 2.1.1.12.6. правил користування платіжною карткою.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У пункті 1.1.3.2.3 Умов визначено можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Зокрема передбачено, що розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, визначених пунктом 1.1.3.1.9. Умов. Установлено, що в разі неотримання банком від позичальника протягом семи днів повідомлення про незгоду із змінами тарифу, вважається, що позичальник прийняв нові умови.

Як передбачено в пункті 1.1.2.3. цих Умов отримання виписок про стан картрахунків та про здійснені операції покладено на позичальника.

Крім того, пунктом 1.1.3.2.9. Умов встановлено, що банк має право для різних цілей (повідомлення про зміну тарифів, активізація додаткових послуг, актуалізація контактних даних, зміну Умов, інформування про розмір заборгованості за кредитом, про акції банку і т. д. використовувати будь-які канали зв'язку із вказаних: відправка СМС-повідомлень на мобільний телефон клієнта, авторизація за допомогою мобільного телефона і ОТР-пароля, поштовий лист, телеграма, повідомлення електронною поштою, повідомлення в банкоматах і терміналах самообслуговування, друк інформації на чеках в РОS-терміналах та інші засоби комунікації.

Згідно з пунктом 2.1.1.5.4. Умов при незгоді із змінами правил чи тарифів банку позичальник має право звернутися до банку з вимогою про розірвання договору і погасити борг.

Матеріали справи не містять таких заяв відповідача зі зверненням до банку.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до пункту 2.1.1.5.5. Умов позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за користування ним, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно частини першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З тлумачення цієї норми слідує, що вона пов'язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов'язаного суб'єкта (боржника).

Останнє списання коштів було здійснено 02.03.2015, що підтверджується наданим розрахунком (а.с. 4-7).

Відповідно до Умов та правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці ( поле MONTH).

Позивачем надано довідку згідно якої вбачається, що на підставі кредитного договору № б/н позичальнику було надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1, дата відкриття 27.01.2011, термін дії 11/14; № НОМЕР_2, дата відкриття 20.12.2013, термін дії 10/16; № НОМЕР_3, дата відкриття 25.01.2014, термін дії 10/17 (а.с. 185), тому позовна давність не сплинула на час пред'явлення позову щодо основного зобов»язанння, а саме 371,08 грн - заборгованість за кредитом; 12486,12 грн - заборгованість за процентами.

З врахуванням наведеного висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині за пропуском строку звернення до суду є необґрунтованими, оскільки перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останього дня місяця дії картки, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеному у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14

Разом з тим, відповідно до пункту 1.1.5.25. Умов за несвоєчасну сплату послуг, які передбачені договором, клієнт платить банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБ України, за кожен день прострочки.

Згідно з п.1.1.7.14. Умов позичальник зобов'язується сплачувати комісії та інші платежі, встановлені банком за обслуговування клієнта, відповідно до встановлених тарифів .

У довідці про умови кредитування, підписаної відповідачем зазначено, що розмір щомісячних платежів (включно з платою за використання кредитних коштів у звітному періоді) складає 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, та визначено комісію за зняття готівки в банкоматах - 1 %. Пеня за несвоєчасне погашення боргу: пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору) / 30 нараховується за кожен день прострочки кредиту; пеня (2) = 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн у місяць, нараховується 1 раз у місяць, при наявності розстрочки по кредиту чи процентам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн та більше (а.с. 9).

Відповідно до розрахунку банку, який міститься в матеріалах справи, позивач нарахував суму комісії та пені в розмірі 3 260,59 грн з 31.01.2015.

Також нараховано 500,00 грн штрафу (фіксована частина) та 805,89 грн (процентна складова).

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 1.1.5.25. Умов, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6. цих Умов, передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Ураховуючи викладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року в справі № 6-1374цс17.

Крім того, відповідно до статей 256, 257 та частин першої та другої статті 258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У пункті 2.1.1.7.6. Умов установлено, що у випадку порушення позичальником строків виконання обов'язку сплати будь-яких платежів за договором понад 30 днів він зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн та 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом із врахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісії.

Частиною другою статті 549 ЦК України, визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або не належно виконаного зобов»язання.

Як вбачається з заяви ОСОБА_2 від 27.01.2011 (а.с. 9), у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов»язань, передбачених цим договром, більше ніж 30 днів, банк змушений звернутись до суду,позичальник зобов»язаний сплатити штраф.

У даному випадку штрафи визначені як у твердій сумі, так і у процентному розмірі від суми не виконаного зобов»язанння, при цьому їх розмір та нарахування не залежить від терміну прострочення на відміну від такого виду неустойки як пеня (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Таким чином з урахуванням вимог статтей 256, 258 та 267 ЦК України ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з пропуском строку позовної давності в частині вимог про стягнення штрафів у розмірі 500 грн та 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом із врахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісії, оскільки позов до суду було подано 07.11.2017, а право на звернення до суду за стягненням виникло на 31 день з моменту порушення ОСОБА_2 умов кредитного договору, а саме з 31.10.2014, враховуючи виникнення простроченої заборгованості, що підтверджується наданим розрахунком (а.с. 4-7).

Відповідно до частин четвертої, п'ятої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові, якщо суд не визнає поважними причини пропуску позовної давності.

Таким чином, строк позовної давності для звернення позивачем до суду із зазначеними вимогами закінчився.

У зв'язку з тим, що позивач не надав суду доказів на підтвердження існування поважних причин для пропуску строку позовної давності, позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Посилання в апеляційній скарзі на п. 1.1.7.31 Умов відповідно до якого збільшено строку позовної давності, не можуть бути прийняті судом до уваги враховуючи наступне.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Не містить і підписана довідка про умови кредитування домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності (а.с. 9).

З врахуванням вище викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню з постановлення судом апеляційної інстанції нового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки скарга задовольняється частково, з відповідача слід стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у повернення судового збору пропорційно задоволених вимог за розгляд справи в суді першої інстанції 1168,00 грн та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 1752,00 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 12 лютого 2018 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного банку Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість станом на 30.09.2017 за кредитним договором б/н від 27.01.2011, яка складається з 371 (триста сімдесят одна) грн 08 коп. - заборгованість за кредитом; 12486 (дванадцять тисяч чотириста вісімдесят шість) грн 12 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, всього 12857,2 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного банку Комерційний банк «ПриватБанк» у повернення судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції 1168,00 грн та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 1752,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судове рішення у повному обсязі складено 13.04.2018.

Головуючий:Судді: