г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3558/17
Номер провадження 2/213/382/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Алексєєва О.В.

за участю секретаря - Гукової Л.М.

за участю позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув заочно у відкритому судовому засіданні в залі Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину квартири за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з вищезазначеною позовною заявою, просять суд визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на 1/2 частину двокімнатної квартири загальною площею 44,5 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 - по 1/4 за кожним з позивачів.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 05 грудня 2005 року ОСОБА_5 подарував належну йому 1/2 частину вищезазначеної квартири позивачам. Право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 позивачами було зареєстровано 09 лютого 2006 року. Між позивачами та ОСОБА_5 було досягнуто домовленості про передачу права власності на іншу 1/2 частину квартири після отримання останнім правовстановлюючих документів на спадщину. ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 було знято з реєстраційного обліку місця проживання за адресою спірної квартири, в якій з 2005 року проживають позивачі. Зазначають, що з 2005 року позивачі добросовісно, відкрито і безперервно володіють та користуються всією квартирою, в тому числі 1/2 частиною квартири, яка належить відповідачам. Про належність 1/2 частини квартири відповідачам по справі позивачам стало відомо в листопаді 2016 року.

У судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали у повному обсязі, підтвердили обставини, викладені у позові. Просять позов задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомили, відзив не подали. Зі згоди позивачів судом ухвалено про заочний розгляд справи.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що вона є сусідкою позивачів, підтвердила, що позивачі проживають в квартирі АДРЕСА_1 понад 10 років.

Вислухавши позивачів, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини.

Відповідно до копії свідоцтва про власності на житло НОМЕР_1, виданого 18 січня 1994 року Орендним будівельно-монтажним підприємством «Криворіжаглобуд», квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4. У свідоцтві містяться відмітки, що 11 жовтня 2005 року П'ятою криворізькою державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-2614 видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_8 на 1/4 частку квартири, яка належала ОСОБА_7 Згідно з договором дарування частини квартири, посвідченого 05 грудня 2005 року за реєстром № 17545, право власності на ? частину квартири перейшло від ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 (а. с. 9, 16).

05 грудня 2005 року укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу і зареєстрований у реєстрі за № 17545. За умовами договору ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_1, ОСОБА_2 прийняли в дар в пропорційно рівних частках належну ОСОБА_5 на праві приватної власності ? частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 7, 15). 09 лютого 2006 року в Комунальному підприємстві «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» за кожним з позивачів зареєстровано право спільної часткової власності на ? частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 8, 13).

Відповідно до звіту з незалежної оцінки станом на 31 жовтня 2017 року оціночна вартість ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 становить 61000 грн (а. с. 11-12).

За адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_9 (а. с. 19).

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають із ст.ст. 328, 344 ЦК України щодо підстав набуття права власності, а саме: набуття права власності за набувальною давністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Виходячи з положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути , в тому числі, визнання права.

Відповідно до приписів ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. Володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків.

Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача засновані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ч.1 ст.344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Як роз'яснює п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнішнім володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України випливає, що для визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, позивачем має бути доведено такі обставини, як законний об'єкт володіння, добросовісність, відкритість, давність володіння і його безперервність.

Суд вважає, що позивачами не доведено належними доказами добросовісності набуття спірного нерухомого майна як необхідної обставини для визнання за ними права власності за набувальною давністю. Твердження позивачів про те, що вони довідалися про право власності відповідачів на спірну частину квартири у листопаді 2016 року, суд не бере до уваги, оскільки в матеріалах справи наявна копія свідоцтва про право власності на житло, з якої видно, що ОСОБА_5 не був єдиним власником квартири і спірна частка квартири належить відповідачам. На момент укладення договору дарування позивачі не могли не знати про наявність інших співвласників квартири.

Таким чином, позивачами не доведено, що при заволодінні чужим майном вони не знали і не могли знати про відсутність у них підстав для набуття права власності, тому володіння позивачами частками квартири, належним відповідачам, не може ввжатися добросовісним.

Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Сам факт користування майном не є підставою виникнення права власності. У судовому засіданні встановлено, що відповідачі є співвласниками квартири, від права власності на належне їм нерухоме майно не відмовлялися, володіють майном на власний розсуд.

З огляду на викладене суд вважає, що за відсутності сукупності обставин, передбачених ч.1 ст.344 ЦК України, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321, 328, 344 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 128, 141, 223, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину квартири за набувальною давністю відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 16 квітня 2018 року.

Суддя О.В. Алексєєв