АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1028/18 Головуючий І інстанції:Сорока О.П.
Справа № 646/7527/16-ц Суддя доповідач: Кісь П.В.
Категорія: про відшкодування шкоди
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1

- ОСОБА_2,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2017 року (суддя Сорока О.П.) у цивільній справі № 646/7527/16-ц за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа: первинна профспілкова організація вільної профспілки Харківської вагонної дільниці № 1 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

11.07.2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та просив стягнути з відокремленого підрозділу «Моторвагонне депо «Харків» ПАТ «Українська залізниця» відшкодування моральної шкоди у розмірі 70000 грн. та 7700 компенсації витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що 31.05.2015 року він працював техніком в виробничому підрозділі «Моторного депо Харків» регіональної філії «Південна залізниця» перебуваючи на робочому місці в робочий час в цеху експлуатації РПЧ 1, приблизно о 09 год. 30 хв. стався напад епілепсії з судомами, під час якого відбулась закрита черепно-мозкова травма, в результаті чого він був доставлений до четвертої міської лікарні і був госпіталізований до нейрохірургічного відділення до 5 ЦКЛ.

З 08.06.2015 року по 29.09.2015 року знаходився на лікарняному і за цей період неодноразово звертався до начальника сектору охорони праці щодо оплати лікарняних листків (АГР № 304975, АВ 271224, АГЦ 522049, АВІ 275146), однак відповідач своєчасно не виплатив йому належні суми, отримав він їх зі значним запізненням.

Вказує, що внаслідок вказаних неправомірних дій відповідача йому була завдана моральна шкода, яка полягає у його душевних стражданнях.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Суд вирішив стягнути з ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» 5000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, завданої тяганиною при вирішенні питання про оплату за час тимчасової непрацездатності. В іншій частині позовних вимог суд вирішив відмовити.

Додатковим рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.01.2018 року відмовлено ОСОБА_3 у стягнені з ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить рішення змінити та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано зменшив розмір компенсації моральної шкоди та відмовив у задоволені стягнення витрат на правову допомогу. Оскільки, на думку апелянта, 5000 гривень не відповідає розміру завданої моральної шкоди, оскільки позивач більше ніж півроку через винні дії відповідача знаходився без жодних засобів матеріальних для існування, враховуючи те, що він був змушений щоденно придбавати вартісні ліки для підтримання свого здоров'я, а також забезпечення оплати харчування та житлово-комунальних послуг та змушений був брати гроші в кредит.

Посилаючись на розяснення Постанову Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» апелянт оцінює нанесену йому неправомірними діями керівництва Відокремленого підрозділу «Моторвагонне депо «Харків» ДП «Південна залізниця» моральну шкоду в грошовому еквіваленті 70000 гривень.

Крім того, у зв'язку з тим, що позивач не є фахівцем у галузі права, з метою захисту своїх прав, був змушений звернутись за правовою допомогою. Адвокатським об'єднанням «Харківська обласна колегія Фундації адвокатів України» 15 грудня 2015 року укладено договір про надання правової допомоги, на виконання якого було сплачено грошові кошти у розмірі 7700 гривень, що підтверджується протоколами узгодження вартості надання правової допомоги та актами прийому-передачі.

З метою надання позивачу правової допомоги, адвокатом було підготовлено та направлено адвокатські запити до відповідача, вивчено матеріали справи та судову практику за подібною категорією справ, неодноразово надавались консультації позивачу, складено позовну заяву до суду, підготовлено уточнену позовну заяву, було підготовлено клопотання про залучення в якості третьої особи профспілкову організацію, у зв'язку з долученням документів відповідачем здійснювалось неодноразове ознайомлення з матеріалами справи, а також здійснювалось підготовку до судових засідань та участь у них. З 2015 року по вказаній справі загалом для надання Позивачу правової допомоги було використано більше 40 годин, у зв'язку з чим розмір витрат на правову допомогу не перевищує законодавчо встановлений розмір.

ПАТ «Українська залізниця» подало заперечення на апеляційну скаргу в якому просило рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.12.2017 року залишити без змін.

В обґрунтування заперечень посилалось на те, що відповідно до п.23 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011р. № 1232 нещасний випадок, про який своєчасно не повідомлено керівника підприємства чи роботодавця потерпілого або внаслідок якого втрата працездатності настала не одразу, розслідується і береться на облік згідно з цим порядком протягом місяця після надходження заяви потерпілого чи уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси (незалежно від строку настання нещасного випадку).

Розслідування нещасного випадку проведено в строки, що передбачені чинним законодавством та тривало 26 днів. Отже, посилання позивача на необґрунтоване збільшення часу здійснення розслідування нещасного випадку є безпідставним.

Також представник позивача вказує на ту обставину, що згідно довідки моторвагонного депо Харків лікарняні листи ОСОБА_3 за період хвороби з 08.06.2015 по 28.09.2015 були надані для оплати 13.01.2016 згідно протоколу №1 від 12.01.2016 комісії соціального страхування з тимчасової працездатності. Лікарняний лист серії АГР №304975 з 08.06.2015 по 12.06.2015 за рахунок підприємства нарахований та виплачений (платіжна відомість №35 від 15.01.2016). Заявка щодо виплат за лікарняними листами ОСОБА_3 за рахунок соціального страхування було сформовано згідно заяви-розрахунку №1 від 20.01.2016 після отримання фінансування від Західної міжрайонної виконавчої дирекції відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та виплачені (платіжна відомість №49 від 05.02.2016).

Відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржив, в поданому апеляційному суду відзиву на апеляційну скаргу просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 368 ЦПК України, з урахуванням того, що будь-яких клопотань про необхідність виклику сторін у судове засідання не надходило, розглядає скаргу, за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України (в ред. Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам та їх представникам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

З матеріалів справи вбачається, що 31.05.2015р. у ОСОБА_3, який працював техніком в виробничому підрозділі «Моторного депо Харків» регіональної філії «Південна залізниця» стався напад епілепсії, внаслідок чого він вдарився головою та отримав забій головного мозку; пластинчатий субдуральний крововилив на рівні правої гематосфери головного мозку; забої мяких тканин голови та обличчя з підшкіряною гематомою.

Згідно медичних даних (а.с.16-21) ОСОБА_3 страждає захворюванням ЦНС та встановлено діагноз: «Криптогенная епилепсия с частими первично-генерализованньми зпиприступами в анамезе».

З 18.01.2006 року ОСОБА_3 надана III група інвалідності (довідка серія ХАР-04 №025397 від 26.01.2006), з 01.10.2015р. призначена II група інвалідності (довідка серія 12 АА №111807 від 01.10.2015).

01.12.2015 року ОСОБА_3 звернувся до керівництва моторвагонного депо Харків щодо проведення розслідування.

З метою підтвердження або спростування факту нещасного випадку на виробництві, і подальшого визначення оплати лікарняних листів, керівником моторвагонного депо видано наказ «Про призначення службового розслідування» від 04.12.2015 року.

Відповідно акту форми Н-5 від 30.12.2015, нещасний випадок, який стався з ОСОБА_3 31.05.2015 не пов'язаний з виробництвом, а раптове погіршення стану здоров'я не пов'язане з впливом виробничих факторів (а.с.9-13).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що доказів того, що епілептичний приступ стався через шкідливі та небезпечні фактори на виробництві в «Моторному депо Харків» регіональної філії «Південна залізниця», суду не надано, а тому вимоги про відшкодування моральної шкоди, що полягала у стражданнях через отримання тілесних ушкоджень, задоволенню не підлягають. Разом з тим, судом встановлено, що на початку серпня 2015р. до виробничого підрозділу «Моторного депо Харків» надано лікарняні листи ОСОБА_3 АГР № 304975, АВ № 271224, в жовтні 2015р. лікарняні листи ВІ № 271502, АГЦ № 522049, АІВІ № 275146, які було оплачені лише у січні - лютому 2016 року, а відтак цими неправомірними діями відповідача ОСОБА_3 завдано моральну шкоду, яку суд визначив в межах 5000 грн. і в цій частині апеляційний суд погоджується з висновками районного суду.

В апеляційній скарзі апелянт посилається, на те, що його на думку 5000 гривень не відповідає розміру завданої моральної шкоди, оскільки позивач більше ніж півроку через винні дії відповідача знаходився без жодних засобів матеріальних для існування, враховуючи те, що він був змушений щоденно придбавати вартісні ліки для підтримання свого здоров'я, а також забезпечення оплати харчування та житлово-комунальних послуг та змушений був брати гроші в кредит і враховуючи Постанову Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди апелянт оцінює нанесену йому неправомірними діями керівництва Відокремленого підрозділу «Моторвагонне депо «Харків» ДП «Південна залізниця» моральну шкоду в грошовому еквіваленті 70000 гривень.

Однак, ч.1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (пункти 3.4) роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Судом встановлено, а учасниками не заперечується, що відповідно акту форми Н-5 від 30.12.2015 року, нещасний випадок, який стався з ОСОБА_3 31.05.2015 не пов'язаний з виробництвом, а раптове погіршення стану здоров'я не пов'язане з впливом виробничих факторів (а.с.9-13).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці».

Згідно статті 22 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право оскаржувати акт має потерпілий (робітник) з додержанням певного порядку.

ОСОБА_5 не оскаржив акт проведення розслідування нещасного випадку, що стався 31.05.2015 року. Отже позивачем не було доведено факт того, що через винні дії відповідача позивач отримав тілесні ушкодження, що викликали тривалий розлад здоровя.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» (в редакції яка діяла на час вимкнення спірних правовідносин) застраховані особи мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.

Статтею 15 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» (в редакції яка діяла на час вимкнення спірних правовідносин) передбачено права, обовязки та відповідальність роботодавця як страхувальника, а саме відповідно до ч. 2 ст. 15 роботодавець зобовязаний: надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом; вести облік коштів соціального страхування і своєчасно надавати Фонду встановлену звітність щодо цих коштів; інформувати про: кожний нещасний випадок або професійне захворювання на підприємстві; подавати звітність до Фонду у строки, в порядку та за формою, що встановлені правлінням Фонду.

Згідно частини третьої ст.30 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймає комісія (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації. Комісія (або уповноважений) виконують свої функції відповідно до Положення про комісію, яким має бути визначено основні завдання, сферу дії, перелік повноважень, організаційні засади членів комісії (уповноваженого) із соціального страхування підприємства (п.1.2 Положення № 25).

Пунктом 4.1 Положення про комісію (уповноваженого) підприємства, установи, організації із загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням передбачено, що основною формою роботи комісії є засідання, які проводяться відповідно до затвердженого нею плану, але не рідше двох разів на місяць. Члени комісії беруть участь у її засіданнях особисто без права передання своїх повноважень іншим посадовим особам.

Законодавством не встановлено строку, протягом якого працівник зобов'язаний повідомити адміністрацію підприємства про те, що йому видано листок непрацездатності. Зазвичай працівник подає листок непрацездатності у перший день виходу на роботу після закінчення тимчасової непрацездатності. Подання листка непрацездатності обґрунтує причину відсутності працівника на роботі, а також дасть можливість вчасно нарахувати допомогу по тимчасовій непрацездатності і виплатити її в найближчий день, установлений на підприємстві для виплати заробітної плати. У день виходу на роботу працівник віддає закритий у закладі охорони здоров'я листок непрацездатності табельникові або іншій особі, уповноваженій приймати листок непрацездатності. Зворотний бік листка непрацездатності заповнюється відповідальними особами за місцем основної роботи. Табельник або уповноважена особа заповнює перший розділ зворотного боку листка непрацездатності та передає листок непрацездатності до відділу кадрів після чого листок непрацездатності передається до бухгалтерії підприємства.

Оплата перших пяти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини другої ст. 22 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності.

Фінансування страхувальників-роботодавців для надання найманим працівникам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду здійснюється робочими органами Фонду відповідно до Порядку № 26.

Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.

У разі виникнення страхового випадку із застрахованою особою на підставі поданих документів, передбачених ст. 31 Закону про соціальне страхування, комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства з урахуванням вимог Положення № 25 приймає рішення про призначення матеріального забезпечення застрахованій особі.

На підставі рішення комісії (уповноваженого) із соціального страхування підприємства про призначення матеріального забезпечення страхувальник-роботодавець нараховує суми матеріального забезпечення та оформлює заяву-розрахунок.

Для отримання коштів Фонду для виплати матеріального забезпечення застрахованим особам страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у будь-якому банку.

Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників протягом десяти робочих днів після надходження заяви-розрахунку.

Після надходження суми коштів, зазначених у заяві-розрахунку, страхувальник зобовязаний здійснити виплату відповідного матеріального забезпечення у строки, визначені ст. 32 Закону про соціальне страхування.

Судом першої інстанції вірно було зазначено, що оскільки оплата по лікарняним листам здійснювалась невчасно, за лікарняним АГР № 304975 (за період з 08.06.2015 року по 25.06.2015 року), заповнений на підприємстві 01.08.2015 року (а.с. 93) виплачений 15.01.2016 року, а лікарняними АВІ № 271224 (за період з 26.06.2015 року по 31.07.2015 року), заповнений на підприємстві 01.08.2015 року (а.с. 94), АВІ № 271502 (за період з 01.08.2015 року по 02.09.2015 року), заповнений на підприємстві 26.09.2015 року (а.с. 94а), АГЦ № 522049 (за період з 03.09.2015 року по 20.09.2015 року), заповнений на підприємстві 26.09.2015 року (а.с. 95), АВІ № 275146(за період з 21.09.2015 року по 28.09.2015 року), заповнений на підприємстві 17.10.2015 року (а.с. 96) виплачені лише 05.02.2016 року. Доводи представника відповідача про те, що оплата лікарняних листів ОСОБА_3 здійснена лише після розслідування нещасного випадку на виробництві, яке закінчилось 30.12.2015р. свідчать про несвоєчасність виплати належних коштів позивачу, що безумовно привело до докладання позивачем додаткових зусиль для організації свого життя та хвилювань з приводу відсутності коштів на лікування та життєво необхідні потреби.

Згідно частини третьої ст.30 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймає комісія (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації. Комісія (або уповноважений) виконують свої функції відповідно до Положення про комісію, яким має бути визначено основні завдання, сферу дії, перелік повноважень, організаційні засади членів комісії (уповноваженого) із соціального страхування підприємства (п.1.2 Положення № 25).

Пунктом 4.1 Положення про комісію (уповноваженого) підприємства, установи, організації із загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням передбачено, що основною формою роботи комісії є засідання, які проводяться відповідно до затвердженого нею плану, але не рідше двох разів на місяць. Члени комісії беруть участь у її засіданнях особисто без права передання своїх повноважень іншим посадовим особам.

Таким чином, судом першої інстанції повно враховано характер немайнових втрат, їх тривалість та можливість відновлення, а також характер та обсяг страждань. Враховуючи характер правопорушення та обсяг страждань і немайнових втрат, яких зазнав ОСОБА_3, їх тривалість, час та зусилля необхідні для відновлення, та виходячи із засад розумності та справедливості судом першої інстанції обґрунтовано визначено розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн.

Доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині рішення не спростовують.

Однак, колегія суддів не може погодитись з рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова в частині відмови ОСОБА_3 у відшкодування витрат на правову допомогу.

Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України (у редакції, що була чинною на час розгляду справи у судах попередніх інстанцій) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої зазначеної до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

За змістом частин першої, другої статті 84 ЦПК України (у редакції, що була чинною на час розгляду справи у судах попередніх інстанцій) витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України(у редакції, що була чинною на час розгляду справи у судах попередніх інстанцій) присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 просив відшкодувати судові витрати, понесені ним на правову допомогу.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 6 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу ОСОБА_3 надав договір № 16.000124 про надання правової допомоги від 15.12.2015 року, укладений між ним та адвокатським обєднанням «Харківська обласна колегія фундації адвокатів України»

Відповідно до пункту 4.1 вартість послуг, що надається виконавцем замовнику відповідно до розділу цього договору, визначається протоколом узгодження Договірної ціни.

Відповідно до п. 8.3договору виконання юридичних послуг оформлюється відповідним актом здавання-приймання послуг.

Позивачем надано протоколи узгодження вартості надання правової допомоги від 15.12.2015 року, 17.12.2015 року, від 23.08.2016 року, 21.09.2016 року які містять акти прийому-передач наданої правової допомоги згідно протоколів.

Оскільки суд ухвалив рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, визнавши доведеним заподіяння йому моральної шкоди внаслідок затримки оплати тимчасової непрацездатності, з відповідача на користь позивача належить стягнути в порядку часткової компенсації судових витрат на правову допомогу, пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 549,78 грн.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове їх задоволення з підстав, передбачених п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Додаткове рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.01.2018 року про відмову у відшкодуванні позивачу витрат на правову допомогу скасувати і ухвалити в цій частині нове, яким вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 549 грн. 78 коп. у якості відшкодування судових витрат на правову допомогу.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.04.2018 року.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: І.О. Бровченко

ОСОБА_2