07 грудня 2018 року м. Мукачево Справа №303/6405/18
2/303/2503/18
Номер рядка стат.звіту - 55
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючого судді Кость В.В.
секретар судового засідання Немеш Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево матеріали цивільної справи
за позовом акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до відповідача ОСОБА_1
третя особа: Міський відділ державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції
про звільнення майна з-під арешту,
У судове засідання представник позивача не зявилася, оскільки заявила клопотання про розгляд справи без її участі. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує.
Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відповідач в судове засідання не зявився, відзив на позовну заяву не надав, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Мукачівський відділ державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції свого уповноваженого представника на судовий розгляд справи також не направив, натомість подав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника.
Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.
Згідно з правовими положеннями ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
На підставі іпотечного договору, укладеного 24.12.2007 року між АТ «Укрсоцбанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) було забезпечено виконання кредитних зобовязань Позичальника, що випливали з договору кредиту, шляхом передання в іпотеку Будинку (а.с.14-15).
З інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстрації прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №139066533 (а.с.18-20) вбачається, що на підставі постанови МВ ДВС Мукачівського МРУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.08.2012 року №5-945 накладено арешт на належні ОСОБА_1: житловий будинок, разом з будованими нежитловим приміщенням кафе-магазин та офіс та земельну ділянку за адресою: м.Мукачево, вул. Івана Франка, 67; на підставі постанови МВ ДВС Мукачівського МРУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.10.2014 року №44474385 накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1
За приписами статей 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі статтею 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Аналогічні положення закріплені і в ст. 1 Закону України «Про заставу», згідно з приписами якої в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.
За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави (стаття 19 Закону України «Про заставу») .
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).
За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку».
Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
При цьому за змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частина 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку»).
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 17 жовтня 2018 року у справі № 6-13цс14, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.
Як визначено частиною першою ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя.
Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.
Як свідчать матеріали справи, позивачем, який є заставодержателем (іпотекодержателем) спірного житлового будинку та земельної ділянки, зареєстровано заборону на нерухоме майно до накладення на нього арештів органом державної виконавчої служби.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач має першочергове право на задоволення своїх вимог із заставленого майна (предмета іпотеки) переважно перед іншими кредиторами відповідача, право позивача на задоволення вимог за кредитним договором за рахунок предмета іпотеки порушується, а тому підлягає судовому захисту у визначений законом спосіб, а саме на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає зняття судом арешту з майна і визначає, які дії має вчинити державний виконавець у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, що, в свою чергу, є підставою для задоволення позовних вимог за предметом даного позову.
Сплачений позивачем судовий збір у сумі 3524,00 грн. підлягає віднесенню на відповідача відповідно до частини першої, другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 273, 281-282, 288-289, 354 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
1. Позов акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задоволити.
3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Укрсоцбанк» суму 3524,00 грн. (три тисячі пятсот двадцять чотири гривні) судового збору.
4. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
5. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя В.В. Кость