Справа № 464/4237/17 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/1116/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Копняк С.М., Савуляка Р.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_5 до Приватного підприємства «Лопатинагробуд», Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про визнання договору нікчемним,-

встановила:

В червні 2017 року позивач ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ПП «Лопатинагробуд», ПАТ «Львівобленерго» про визнання договору нікчемним, з врахуванням заяви про зміни та доповнення позовних вимог від 27.09.2017 року просила встановити нікчемність договору № 145-519-11 від 14.02.2011 року про спільне використання технологічних електричних мереж та застосувати наслідки його нікчемності у вигляді стягнення з ПП «Лопатинагробуд» недоотриманої вигоди у вигляді плати за спільне використання електромереж в сумі 39775 грн., визнати недійсним та припинити дію договору про постачання електричної енергії № 22218 від 29.06.2011 року укладеного між ПП «Лопатинагробуд» та ПАТ «Львівобленерго».

Вимоги обгрунтовувала тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ковтун Л.Б. та зареєстрованого в реєстрі за № 2039, вона є власником майнового комплексу будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1. До складу зазначеного комплексу входять: цех залізобетонних виробів з прибудованим арматурним цехом із з/б панелей (поз. 17), загальною площею 2827,3 кв.м., цегляна котельня на три котли (поз. 18), загальною площею 255,8 кв.м., з/б бомбосховище (поз. 20), загальною площею 158.2 кв.м., цегляна електропідстанція (поз. 22). загальною площею 16,4 кв.м. та металева споруда водонапірної башти (поз. 23).

З метою практичного використання виробничих потужностей комплексу за його цільовим призначенням, 16 червня, 05, 17 та 31 серпня 2016 року скеровувала на адресу ПАТ «Львівобленерго» відповідну заяву та листи з проханням укласти договір про постачання електричної енергії в належні їй на праві власності виробничі приміщення комплексу через закриту трансформаторну підстанцію № 153. На вказані звернення на її адресу надійшла відповідь Радехівського відділу електропостачання ПАТ «Львівобенерго» від 30.08.2016 року за № 317-0542, відповідно до якої договір на постачання електричної енергії через ЗТП -153 за адресою АДРЕСА_1 укладено з ПП "Лопатинагробуд". Крім того, у вказаному вище листі зазначалось, що Радехівський ВЕП на адресу ПП "Лопатинагробуд" скерував лист з вимогою представити необхідні документи відносно права власності на трансформаторну підстанцію та електрообладнання, і лише після отримання відповіді буде прийнято рішення про укладання з ОСОБА_5 відповідного договору.

Вважає договір про спільне використання технологічних електричних мереж № 145-519-11 від 14.02.2011 року укладений між ПП «Лопатинагробуд» та ПАТ «Львівобленерго» нікчемним, оскільки такий порушує публічний порядок, у зв»язку із тим, що він спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини, оскільки саме вона є власником електропідстанції ЗТП-153 по АДРЕСА_1., а не ПП "Лопатинагробуд".

Відповідач ПП "Лопатинагробуд" ні на момент укладення вказаних договорів, ні на даний момент, не має права власності або права розпорядження цегляною будівлею електропідстанції ЗТП № 53. Оскільки договір про постачання електричної енергії №22218 від 29.06.2011 року укладений на підставі нікчемного договору № 145-519-11 від 14.02.2011 року та є похідним від нього вважає, що він є недійсним.

З огляду на викладене вважає, що договір № 145-519-11 від 14.02.2011 року є нікчемними в силу ст. 228 ЦК України, а тому просить стягнути недоотриману нею вигоду в сумі 39 775 грн., що є сумою плати за використання електричних мереж (1075 грн.) за 37 місяців та припинити дію недійсного договору № 22218 від 29.06.2011 року.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до Приватного підприємства «Лопатинагробуд», Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» про визнання договору нікчемним - відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_2, вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що договір про спільне використання технологічних електричних мереж № 145-519-11 від 14.02.2011 р. є нікчемним, оскільки порушує публічний порядок.

Покликаючись на ЗУ «Про електроенергетику» та Правила користування електричною енергією вказує, що електрообладнання у вигляді трансформатора струму ТМ № 400/10 не може бути самостійним об'єктом для передачі електричної енергії споживачам, так як джерело живлення електроустановки заведене та знаходиться безпосередньо в приміщенні електропідстанції ЗТП - 153, яка належить на праві власності позивачу.

Вважає, що суд першої інстанції неправильно здійснив оцінку договору від 16.12.2004 року про купівлю ПП «Лопатинагробуд» відповідного обладнання.

Крім цього, у відповідача відсутній доказ щодо сплати покупцем та одержання продавцем грошових коштів за придбаний товар.

На думку апелянта, накладна № 214 від 16.12.2004 року, на яку покликається суд першої інстанції, як на договір купівлі-продажу, не є первинним документом в розумінні ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що засвідчує факт укладення договору між юридичними особами.

Також, накладна та акт приймання передачі засвідчують одну і ту ж подію, але з різних підстав та за участю різних посадових осіб і не пов'язані між собою.

Поряд з цим вважає, що жодної передачі обладнання між ПП «Лопатинагробуд» та ЗАТ «Лопатинагробуд» не відбулося, оскільки електричне обладнання, зазначене у накладній та акті приймання передачі, завжди знаходилось в приміщенні електропідстанції ЗТП - 153, яка належить позивачу.

Звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують статус представника відповідача ОСОБА_3 як адвоката, а саме не надано свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та договору про надання правової допомоги, тому при поданні до суду доказів у справі останній перевищив надані йому повноваження.

Вважає, що суд першої інстанції не вирішив питання про розподіл судових витрат.

Крім цього, на думку апелянта, резолютивна частина рішення не містить висновку суду щодо кожної із заявлених вимог, при цьому відмовляючи у задоволенні вимоги про визнання договору нікчемним, суд не врахував, що така вимога позивачем не заявлялась.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 лютого 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Судові витрати покласти на відповідачів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представників відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні виходячи із такого.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що право власності позивача на приміщення електропідстанції є беззаперечним, однак електричне обладнання, яке знаходиться у вказаному приміщенні, не є його невід»ємною частиною, оскільки в силу ст.181 ЦК України є рухомою річчю.

Таким чином, суд прийшов висновку, що позивач не підтвердила обставин, які б свідчили про порушення договором № 145-519-11 від 14.02.2011 року публічного порядку, а як наслідок і про його нікчемність, не надано доказів вини відповідачів в укладанні зазначених правочинів з наміром порушити публічний порядок, тому вимоги про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків нікчемності у вигляді стягнення коштів є безпідставними.

Зважаючи на те, що вимога про визнання недійсним договору № 22218 від 29.06.2011р. обгрунтована позивачем лише нікчемністю договору № 145-519-11 від 14.02.2011 року, проте суд не встановив нікчемності зазначеного правочину, у задоволенні такої вимоги відмовлено.

Між тим, суд встановив, що між позивачем та ПП «Лопатинагробуд» фактично виникає спір щодо права власності на електричне обладнання, яке розміщене у належному позивачці на праві власності приміщенні електростанції, при цьому позивач не заявляла вимог про визнання за нею такого права власності.

Виходячи з наявних матеріалів справи, вимог закону та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується із оскаржуваним рішенням враховуючи таке.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регулює конкретні цивільні правовідносини.

Звернувшись в суд з відповідними вимогами, позивач в силу вимог статті 12 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну сторону таких.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_5 на праві приватної власності належить комплекс, що складається із чотирьох будівель та споруд, що знаходиться на АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 22).

До складу зазначеного комплексу входять: цех залізобетонних виробів з прибудованим арматурним цехом із з/б панелей (поз. 17), загальною площею 2827,3 кв.м., цегляна котельня на три котли (поз. 18), загальною площею 255,8 кв.м., з/б бомбосховище (поз.20), загальною площею 158.2 кв.м., цегляна електропідстанція (поз. 22). загальною площею 16,4 кв.м. та металева споруда водонапірної башти (поз. 23).

Зазначене майно, а саме комплекс будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1, в т.ч. електропідстанція, батько позивачки ОСОБА_6 придбав за договором купівлі-продажу майна на аукціоні № 2 від 19.05.2014 року у ПП «Альбіт».

В подальшому, таке майно було успадковане позивачкою на підставі свідоцтва про право на спадщину.

В свою чергу, 14.02.2011 року між ПП «Лопатинагробуд» та ПАТ «Львівобленерго» укладений договір про спільне використання електричних мереж № 145/519-11, які згідно акту розмежування балансової належності електромереж (що є додатком до договору) знаходяться в приміщенні ЗТП № 153.

29.06.2016 року між ПАТ «Львівобленерго» та ПП «Лопатинагробуд» укладений договір про постачання останньому електричної енергії № 22218.

Звертаючись з позовними вимогами та обгрунтовуючи їх позивач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_2 свої доводи фактично зводили до визначення та оцінки правового статусу електричного обладнання, яке розміщене у належному позивачці на праві власності приміщенні електростанції, при цьому вимоги про визнання права власності на обладнання не заявляли.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що право власності позивача на приміщення електропідстанції не є безумовною підставою для права власності останньої на електричне обладнання, яке знаходиться у вказаному приміщенні, оскільки таке не є його невід»ємною частиною, а в силу ст. 181 ЦК України є рухомою річчю.

Згідно із ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно із ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Як вбачається із накладної № 214 від 16 грудня 2004 року та акту прийому-передачі від 16.12.2004 року ПП «Лопатинагробуд» придбало у ЗАТ «Лопатинагробуд» зазначене електричне обладнання: трансформатор струму силовий ТЗМ № 400/10 № 1516, електролічильники в кількості 3 шт., підстанцію трансформаторну комплексну, шафу електричну, які знаходяться в приміщенні ЗТП № 153 (а.с. 88-89).

Таким чином, власність відповідача ПП «Лопатинагробуд» на електричне обладнання, розміщеного у ЗТП № 153 підтверджується накладною № 214 від 16 грудня 2004 року та актом прийому-передачі від 16.12.2004 року.

Зазначені докази (накладна та акт прийому-передачі) ніколи не були та на даний час не є предметом судового розгляду з питання недійсності таких, відтак прийняті та оцінені судом в порядку визначеному законом, як підстави виникнення відповідних правових наслідків, тому без їх правової оцінки, в контексті оспорення відповідних договорів, укладених на підставі інших правочинів, в основі яких покладені такі накладна та акт, вони не можуть бути підставою для визнання договорів недійсними чи встановлення нікчемності таких.

Таким чином, договір від 16.12.2004 року про купівлю ПП «Лопатинагробуд» вказаного обладнання, позивачем не оспорений та не визнаний недійсним в судовому порядку.

В свою чергу, статтею 714 ЦК України встановлено, що за договорами постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Взаємовідносини, що виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами регулються Правилами користування електричною енергією.

Постачальники електричної енергії за регульованим тарифом на закріпленій території не мають права відмовити споживачу або субспоживачу, електроустановки якого розташовані на цій території, в укладенні договору, за умови дотримання вимог законодавства України, зокрема цих Правил та інших нормативно-технічних документів (п. 1.9 зазначених Правил).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що виходячи з презумпції правомірності правочину, визначеної ст. 204 ЦК України, при надані відповідачем ПП «Лопатинагробуд» відповідних документів у відповідача ПАТ «Львівобленерго», в силу вимог п.1.9 Правил користування електричною енергією, виник обов»язок укласти спірні договори про спільне використання електричних мереж №145/519-11 від 14.02.2011 року та про постачання електричної енергії № 22218 від 29.06.2011 року.

При цьому, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 року (справа № 6-1528цс15).

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не надала доказів вини відповідачів в укладанні спірних правочинів з наміром порушити публічний порядок.

Спірні правочини не посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, не спрямовані на порушення публічного порядку, а відтак не є такими, що порушують публічний порядок, тому висновок районного суду про безпідставність вимог про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків нікчемності у вигляді стягнення коштів є правильним.

Зважаючи на те, що вимога про визнання недійсним договору № 22218 від 29.06.2011 року обгрунтована позивачем нікчемністю договору № 145-519-11 від 14.02.2011 року, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення цієї вимоги.

Доводи апеляційної скарги, щодо відсутності, на думку апелянта, належних повноважень у представника відповідача на здійснення відповідних процесуальних дій є суперечливими між собою, безпідставними та не заслуговують на увагу.

Крім цього, при відмові в задоволенні позову витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача (ст. 141 ЦПК України), що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 11 липня 2018 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Копняк

Р.В. Савуляк