АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

12 липня 2018 року

м. Рівне

Справа № 1715/8921/12

Провадження № 22-ц/787/1341/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі судді Гордійчук С.О., перевіривши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 червня 2012 року та рішення Апеляційного суду Рівненської області від 24 вересня 2012 року у справі №1715/8921/12,

в с т а н о в и в :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 червня 2012 року позов ПАТ "Універсал Банк" до ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання права іпотекодержателя на домоволодіння, зобов'язання приватного нотаріуса вчинити дії задоволено.

Визнано за Публічним акціонерним товариством "Універсал Банк" право іпотекодержателя на домоволодіння, що знаходиться за адресою м. Рівне вул. А.Горохович, 15 та належить на праві власності ОСОБА_3.

Зобов'язано приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_4 внести відомості про домоволодіння, що складається з земельної ділянки площею 0,0771 га та будинку А-1, загальною площею 215, 6 м2, житловою площею 101,0 м2, котре знаходиться за адресою м. Рівне вул. А.Горохович, 15 та належить на праві власності ОСОБА_3 до Єдиного державного реєстру заборон та відчуження нерухомого майна та до Єдиного державного реєстру іпотек.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 24 вересня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 червня 2012 року в частині зобов'язання приватного нотаріуса вчинити дії скасовано та в задоволенні позову в цій частині відмовлено.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 червня 2012 року та рішення Апеляційного суду Рівненської області від 24 вересня 2012 року в касаційному порядку не оскаржувались та набрали законної сили.

Не погодившись з вказаними рішеннями, 21 червня 2018 року адвокатом ОСОБА_1, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2, подано апеляційну скаргу, в якій просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційний суд вважає, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішення (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу «остаточності рішення», згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» від 03 грудня 2003 року).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеження, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року).

Конституційне право на оскарження судового рішення (стаття 55 Конституції України) полягає у праві на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Статтею 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи.

З огляду на зазначене, адвокат ОСОБА_1, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 червня 2012 року, щодо якого апеляційним судом 24 вересня 2012 року вже було здійснено перевірку на предмет законності та обґрунтованості та, як наслідок скасовано його в частині та ухвалено в цій частині нове судове рішення (а.с.86-87, 127-128).

Право на оскарження судового рішення може бути реалізоване за умови наявності у конкретній справі судового рішення, яке набрало законної сили. (Дану позицію закладає у Постанові Верховний Суд від 14 червня 2018 року у справі №490/3373/15-ц)

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що адвокат ОСОБА_1, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, яке переглянуте та скасоване в частині судом апеляційної інстанції, отже такі рішення не є як об'єктом апеляційного оскарження.

Згідно п.1 ч.1 ст.358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню. В даному випадку підставою відмови для відкриття апеляційного провадження є відсутність об'єкту апеляційного оскарження у справі.

Враховуючи наведені обставини, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_1, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 червня 2012 року та рішення Апеляційного суду Рівненської області від 24 вересня 2012 року слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись п.1 ч.1 ст.358 ЦПК України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_1, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 червня 2012 року та рішення Апеляційного суду Рівненської області від 24 вересня 2012 року.

Ухвала Апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з моменту її постановляння та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя Апеляційного суду

Рівненської області ОСОБА_5