Справа № 524/5490/17
Провадження № 2/524/276/18
05.04.2018 року Автозаводський районний суд м Кременчука в складі:
головуючого судді Предоляк О.С.
при секретарі судового засідання Мальваній В.О.
за участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов'язання вчинити дії, стягнення заробітної плати, -
31 липня 2017 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3, в якому зазначав, що за попередньою домовленістю з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, протягом квітня - червня 2016 року, виконував роботу менеджера по закупівлям для організації роботи харчування співробітників ПАТ "Джей ТІ Інтернешнл Україна".
Документально трудові відносини оформлені не були, хоча документи для цього ним надані. За відсутності оформлення трудових відносин і розрахунків, вирішив припинити трудові відносини.
За вказаний періоду позивач зазначає, що регулярно ходив на роботу, дотримувався графіку та режиму робочого часу.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримує та просить задовольнити, з підстав, зазначених у позові..
Представник позивача ОСОБА_2 підтримує позовні вимоги. Надав суду пояснення в межах доводів позову.
Відповідач ОСОБА_3, в судове засідання не з'явився повторно. Був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи.
Виходячи з повторної неявки відповідача та згоди позивача та його представника на заочний розгляд справи- суд у відповідності до ст.ст.274-279 ЦПК України та ст.ст. 280-281 ЦПК судом проведено заочний розгляд справи. З
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, покази свідків та надавши оцінку доказам по справі, суд приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та з показів свідків допитаних в судовому засіданні -за попередньою домовленістю з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 протягом квітня - червня 2016 року був найнятий ним на роботу менеджером по закупівлям для організації роботи харчування співробітників ПАТ "Джей ТІ Інтернешнл Україна".
Документально трудові відносини між позивачем та відповідачем оформлені не були
За період 01 квітня по 01 липня 2016 року позивач виконував роботу менеджера по закупівлям на виконання договору укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ПАТ "Джей Ті Інтернешнл Україна" №1-2016 від 01.04.2016 року.
Згідно з листа - заяви про оформлення перепустки адресованого відповідачем на адресу ПАТ "Джей Ті Інтернешнл Україна" 04.04.2016 року, ОСОБА_1 оформлено перепустку на територію вказаного підприємства, про що свідчить запис журналі обліку видачі та приймання електронних перепусток від 05.04.2016 року. До зазначеного періоду, як підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відповідачем та іншими найнятими ним особами, в тому числі і позивачем вчинялися дії по підготовці приміщення для харчування працівників ПАТ "Джей Ті Інтернешнл Україна". Зазначені дії проводились з 01.04.2016 року і в них приймав участь і позивач.
Зі частини 1 статті 43 Конституції України постає,що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується.
Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Згідно ч. 1, 3 статті 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 "Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою", затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики від 08.06.2001 р. № 260 передбачено, що укладений у письмовій формі трудовий договір між працівником і фізичною особою у трьох примірниках фізична особа повинна подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи.
Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.92 року, укладання трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладанням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органом.
Таким чином, фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.
На переконання суду, наявні у справі та досліджені судом докази в своїй сукупності свідчать про доведеність того факту, що позивач ОСОБА_1 з 01 квітня по 01 липня 2016 року постійно працював у ФОМ ОСОБА_3, виконував обов'язки менеджера по закупівлям, відповідно, між сторонами по справі існували трудові відносини, які мав намір оформити, відповідач шляхом укладення трудового договору. Однак, ОСОБА_3 належного оформлення трудових правовідносин з позивачем вчинено не було. Наказ про прийняття та звільнення з роботи відповідачем не видавася. Як пояснив позивач, з огляду на невиплату йому з боку відповідача обумовленої ними заробітної плати-позивач з 01.07.2016 року перестав виходити на роботу. Відтак, слід вважати трудові відносини між позивачем та відповідачем припиненими з 01.07.2016 року за власним бажанням позивача. Системність порушень з боку відповідача по відношенню до позивача у сукупності з іншими доказами по справі, на переконання суду, дають підстави стверджувати про обґрунтованість доводів позивача про існування саме трудових відносин з відповідачем.
Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.
Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 2.20-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов'язану з наданням послуг, зберігаються безпосередньо у працівників.
Частиною 1 статті 1 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Статтею 2 зазначеного Закону визначено структуру заробітної плати, яка складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних і компенсаційних виплат.
Згідно ст. 21 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору, на підставі укладеного трудового договору.
Частиною 6 ст. 235 КЗпП України, визначено, що при винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи.
Оскільки, відповідачем не врегульовано і не приведено у відповідність із нормами законодавства про працю трудові відносини з позивачем, то таке порушення законодавства є триваючим. В зв'язку з цим норми ст. 235 КЗпП України, у новій редакції, розповсюджуються і на трудові відносини позивача із відповідачем, що до цього часу залишаються не вирішеними.
При цьому, встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач частково провів розрахунок з позивачем за виконану ним роботу.
Відповідно до ст. 256 ЦПК України факти, що мають юридичне значення встановлюються у судовому порядку.
Встановлення факту перебування позивача у трудових відносинах є необхідним для нарахування йому правильного трудового стажу та стягнення заборгованості із заробітної плати.
Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, оскільки вони підтверджені наявними в справі письмовими доказами, поясненнями позивача та його представника, а також показами свідків. Жодних доказів на спростування наведених позивачем обставин відповідач не надав, своїм правом на подання відзиву чи заперечення на позов не скористався.
Судові витрати розподіляються згідно ст. 141 ЦПК України стягненням з відповідача на користь держави судовий збір , від сплати якого позивач звільнений.
На підставі викладеного, керуючись ст 43 Конституції України, ст. 47-48, ч. 6 ст. 235 Кодексу Законів про працю України , ст. ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд -
Позовну заяву про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов'язання вчинити дії, стягнення заробітної плати - задовольнити.
Встановити факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 на посаді менеджера по закупівлям за період з 01 квітня по 01 липня 2016 року.
Зобов'язати фізичну особу підприємця ОСОБА_3 внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про прийняття на роботу на посаду менеджера по закупівлям з 01.04.2016 року та запис про звільнення з посади менеджера по закупівлям за власним бажанням з 01 липня 2016 року.
Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_3 реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в сумі 1920 ( одна тисяча девятсот двадцять )грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем, або в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення - відповідачем, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області.
Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: О.С Предоляк