Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 291/619/16-ц

провадження № 61-8078св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: дочірнє підприємство «Умань-Агро», приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Світанок»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Житомирської області від 29 листопада 2016 року у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Якухно О. М., суддів: Коломієць О. С., Жигановської О. С.,

встановив:

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до дочірнього підприємства «Умань-Агро» (далі - ДП «Умань Агро») та приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» (далі - ПСП «Агрофірма «Світанок») про розірвання договору оренди землі та витребування земельної ділянки.

Позов мотивовано тим, що позивач є власником земельної ділянки, яку згідно з договором оренди землі, укладеним 28 листопада 2006 року, він передав в оренду дочірньому підприємству «Ілліч-Агро Умань» відкритого акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», правонаступником якого є ДП «Умань Агро», строком на 20 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З огляду на бажання і можливість самостійно обробляти свою земельну ділянку, ОСОБА_3 звернувся до орендаря з пропозицією щодо припинення дії договору оренди землі за взаємною згодою сторін.

ДП «Умань-Агро» відмовило позивачу у припиненні договору, при цьому вказавши, що підприємство не використовує його земельну ділянку. Права та обов'язки орендаря за договором оренди землі щодо орендного володіння та користування земельною ділянкою, належною ОСОБА_3, передано до СПП «Світанок плюс», яке в подальшому було реорганізоване шляхом приєднання до ПСП «Агрофірма «Світанок».

Оскільки ДП «Умань Агро» перестало використовувати земельну ділянку та незаконно передало право її використання іншій особі без згоди орендодавця, чим порушено вимоги законодавства та умови договору оренди, ОСОБА_3 просив суд розірвати договір оренди землі від 28 листопада 2006 року № 156, витребувати у ПСП «Агрофірма «Світанок» та повернути позивачу земельну частку (пай), кадастровий номер НОМЕР_1, площею 2,9250 га, та розташованої на території Огіївської сільської ради Ружинського району Житомирської області.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2016 року, у складі головуючого судді Нейла В. М. позов задоволено. Розірвано договір оренди землі від 28 листопада 2006 року № 156, укладений між ОСОБА_3 і ДП «Ілліч-Агро Умань» ВАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», що зареєстрований в Ружинському відділі Житомирської регіональної філії центру ДЗК 16 січня 2007 року за № 193. Витребувано у ПСП «Агрофірма «Світанок» та повернуто ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2,9250 га, що належить йому відповідно до державного акта серії НОМЕР_2, що розташована на території Огіївської сільської ради Ружинського району Житомирської області, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що орендар ДП «Ілліч-Агро Умань» фактично в односторонньому порядку відмовився від договору оренди в повному обсязі і припинив виконання взятих на себе зобов'язань, а тому є підстави для його розірвання на підставі статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі». При цьому вважав, що орендар всупереч вимогам законодавства та умовам укладеного договору незаконно передав права оренди і функції по виплаті орендної плати іншій юридичній особі - ПСП «Агрофірма «Світанок». Оскільки договором оренди від 28 листопада 2006 року не передбачалося право орендаря передачі орендованої земельної ділянки до статутного капіталу будь-якого суб'єкта підприємницької діяльності, тому ПСП «Агрофірма «Світанок» не набув право оренди спірної земельної ділянки і є неналежним відповідачем по вимозі щодо його розірвання.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 29 листопада 2016 року рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що право оренди спірної земельної ділянки за договором від 28 листопада 2006 року перейшло до ПСП «Агрофірма «Світанок» шляхом неодноразових реорганізацій орендаря ДП «Ілліч-Агро Умань», що відповідає вимогам частини четвертої статті 32 Закону України «Про оренду землі» та пункту 34 договору оренди і не є підставою для його розірвання.

Апеляційний суд також вказав, що до цих правовідносин не підлягають застосуванню вимоги статті 783 ЦК України, статті 93 ЗК України, статті 81 Закону України «Про оренду землі» та пп. д) пункту 26 договору, на які посилається позивач, оскільки зазначені норми та умови договору регулюють питання передачі права оренди земельної ділянки або передачі її в суборенду за згодою орендодавця при відсутності ознаки реорганізації юридичної особи - орендаря. У випадку реорганізації згода орендодавця не потребується.

У грудні 2016 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_3, у якій він просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ДП «Ілліч-Агро Умань» не припинялося в розумінні статті 104 ЦК України, а лише змінило назву на ДП «Умань-Агро». СПП «Світанок Плюс» створене шляхом виділу із ДП «Ілліч-Агро Умань». Як внесок в статутний капітал новоствореного підприємства було передано право оренди земельної ділянки, що належить позивачу, без його згоди.

Зазначає, що право оренди земельної ділянки може вноситися до статутного капіталу лише її власником.

Крім того, державна реєстрація права оренди на земельну ділянку як за СПП «Світанок Плюс», так і за ПСП «Агрофірма «Світанок» не проводилась.

У січні 2017 року ДП «Умань-Агро» подало до суду заперечення на касаційну скаргу, у якому зазначило, що рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим. Посилалось також на те, що підприємство не є належним відповідачем у справі.

21 лютого 2018 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду справу № 291/619/16-ц призначено до судового розгляду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 є власником земельної ділянки, площею 2,9250 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Огіївської сільської ради Ружинського району Житомирської області.

28 листопада 2006 року було укладено договір оренди землі між позивачем та ДП «Ілліч-Агро Умань» ВАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча».

За умовами зазначеного договору позивач надав, а підприємство прийняло у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Огіївської сільської ради Ружинського району Житомирської області.

За змістом розподільчого балансу від 30 вересня 2012 року, укладеного між ДП «Ілліч-Агро Умань» ВАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» та СПП «Світанок плюс», права та обов'язки по зазначеному договору передано до статутного капіталу СПП «Світанок».

Відповідно до передавального акта, ПСП «Агрофірма «Сітанок» від СПП «Світанок Плюс» передані договори оренди земельних ділянок, в тому числі договір, укладений з ОСОБА_3

Договір оренди землі від 28 листопада 2006 року на цей час за ПСП «Агрофірма «Світанок» у встановленому законом порядку не зареєстрований.

Згідно з листом ДП «Умань-Агро» від 13 червня 2016 року № 537, ДП «Умань-Агро» не використовує земельні ділянки, які знаходяться в селі Огіївка Ружинського району Житомирської області. Права та обов'язки орендаря за договором оренди землі від 28 листопада 2006 року № 156 щодо орендного володіння та користування земельною ділянкою, належною ОСОБА_3, передано від ДП «Ілліч-Агро Умань» до СПП «Світанок плюс», що в подальшому було реорганізоване шляхом приєднання до ПСП «Агрофірма «Світанок».

Відчужене право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина шоста статті 81 Закону України «Про оренду землі»).

Орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі (стаття 25 Закону України «Про оренду землі»), а орендодавець відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі» має право вимагати від орендаря безпосереднього використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди та своєчасного внесення орендної плати.

Залучення третіх осіб до обробітку землі та оплати орендної плати орендодавцю з припиненням орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки виходить за межі діяльності, яку може здійснювати орендар без погодження з орендодавцем.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути достроково розірваний на вимогу однієї із сторін за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про оренду землі» та частиною першою статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 Земельного кодексу України).

Таким чином, суд першої інстанції, установивши, що ДП «Умань-Агро» не використовує земельні ділянки, а передало їх до статутного капіталу СПП «Світанок плюс» без згоди власника та договір оренди землі від 28 листопада 2006 року на цей час за ПСП «Агрофірма «Світанок» у встановленому законом порядку не зареєстровано, дійшов обґрунтованого висновку про порушення ДП «Ілліч-Агро Умань» ВАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» визначених Законом України «Про оренду землі» та Земельним кодексом України прав орендодавця.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року у справі № 6-166цс13.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 29 листопада 2016 року скасувати.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду Житомирської області від 29 листопада 2016 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В.І. Крат

В. П.Курило