Справа № 460/1433/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Тесля Б.І.
Провадження № 22-ц/783/1469/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю - представника апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 13 травня 2014 року у справі за поданням старшого державного виконавця ВДВС Яворівського РУЮ Львівської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_2 ,-

в с т а н о в и л а:

старший державний виконавець ВДВС Яворівського РУЮ Львівської області Пікула О.Б. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 , яке мотивує тим, що на виконанні у відділі ВДВС Яворівського РУЮ Львівської області знаходиться виконавчий лист № 2-227 від 12 лютого 2013 року, виданий Яворівським районним судом Львівської області про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на суму 98 776, 46 грн., від сплати якої боржник ухиляється, на виклики державного виконавця не з`являється. Існує ймовірність того, що боржник може виїхати за кордон, не виконавши зобов`язання. Враховуючи наведене, старший державний виконавець просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 , 1984 року народження, жителя АДРЕСА_1 до повного погашення заборгованості. Подання просить розглядати без його участі.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 13 травня 2014 року подання старшого державного виконавця ВДВС Яворівського РУЮ Пікула О.Б. - задоволено та тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон громадянину України ОСОБА_2 , 1984 року народження, жителя АДРЕСА_1 до повного погашення заборгованості.
Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 13 травня 2014 року оскаржив ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржувана ухвала винесена на підставі неповного з`ясування та недоведеності всіх обставин, що мають істотне значення для справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вважає, що державним виконавцем не було доведено факту ухилення від виконання зобов`язань, на підставі виконавчого листа № 2-227 від 12 лютого 2013 року, виданого Яворівським районним судом Львівської області.
Звертає увагу, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суд першої інстанції не з`ясував, чи дійсно він свідомо не виконував належні до виконання зобов`язання.
Крім того зазначає, що постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-227 від 12 лютого 2013 року чи будь-яких інших документів, викликів він не отримував.
Також зазначає, що районним судом порушено порядок, встановлений для вирішення питання про обмеження виїзду боржника за межі України, оскільки питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 вирішено без участі державного виконавця, що суперечить вимогам ст. 377-1 ЦПК України, чинного на момент постановлення оскаржуваної ухвали.
Просить Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 13 травня 2014 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання відмовити.
В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який постановив ухвалу, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.
15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

При розгляді справи в суді першої інстанції, суд керувався приписами ЦПК України в редакції 2004 року, на відповідність яким перевіряється оскаржувана ухвала судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що факт ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання покладених на нього зобов`язань доведено, а наявність у невиконаних боргових зобов`язань останнього, є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.
Проте, з такими висновками суду погодитися не можна з наступних підстав.

Встановлено, що на виконанні у ВДВС Яворіського РУЮ Львівської області перебуває виконавчий лист № 2 - 227 від 12 лютого 2013 року, виданий Яворівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на корить ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» боргу на загальну суму 98 776 грн. 46 коп.
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому Протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до п. 19 ч. 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

За змістом ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов`язань. Громадянинові який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань. При цьому паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено у випадках, передбачених пунктами 1-9 ч. 1 цієї статті, або в разі використання паспорта для вчинення злочину, або виявлення у ньому підробки, а також у випадках припинення громадянства України. Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами та консульською службою України.

Таким чином, аналіз перелічених норм законів дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту ухилення боржника - фізичної особи від виконання зобов`язань за рішенням суду. Сам по собі факт наявності заборгованості не може бути підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний довести ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання рішення суду та зобов`язаний вжити заходів примусового виконання рішення суду.
Тобто, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за доведення факту ухилення від їх виконання.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.
Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що передбачено ст. 441 ЦПК України та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення.
Застосування обмеження у праві виїзду за межі України може мати місце лише у виключних випадках і повинно застосовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст.33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.
Однак, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 , старший державний виконавець ВДВС Яворівського РУЮ Львівської області Пікула О.Б. не надав суду доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, та що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження»,спрямовані на погашення боргу. В матеріалах справи відсутні докази того, що боржник ОСОБА_2 належним чином викликався до виконавчої служби і ухилявся від сплати боргу. Хоча саме державний виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає передчасним висновок суду про наявність підстав для задоволення подання старшого державного виконавця ВДВС Яворівського РУЮ Львівської області Пікули О.Б. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_2 .
За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Відповідно до ч. 1ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно положень п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню;порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити, ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 13 травня 2014 року -скасувати, в задоволенні подання старшого державного виконавця ВДВС Яворівського РУЮ Львівської області Пікули О.Б. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 відмовити.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.
Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 13 травня 2014 року скасувати.
Взадоволенні подання старшого державного виконавця ВДВС Яворівського РУЮ Львівської області Пікули О.Б. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає в силу вимог ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови 19 липня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.