Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2070/18
Провадження № 2/376/954/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2018 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді: Клочка В.М.

при секретарі: Щур Л.А.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Сквира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сквирської міської ради Київської області про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

В вересні 2018 року до Сквирського районного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Сквирської міської ради, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок №18 по вул. Зарічна в м. Сквира Київської області, загальною площею 92,3 кв.м., житловою площею 35,5 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами.

Вказуючи на те, що він побудував житловий будинок загальною площею 92,3 кв.м., житловою площею 35,5 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами., на земельній ділянці площею 0,0943 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 424612, кадастровий номер :01:017:0006.

Позивач в підготовче судове засідання не з'явився, надіславши заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, вимоги позову підтримує та просить суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач також в підготовче судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо їх задоволення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд визнав за можливий розгляд справи за відсутності учасників справи.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно ст. 206 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Згідно ст. 375 ЦК України :

1. Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

2. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

3. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

4. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно п. 12 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376ЦК).

Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК).

Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Відповідно до вимог статей 2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Судом встановлено, що позивач побудував житловий будинок загальною площею 92,3 кв.м., житловою площею 35,5 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами., на земельній ділянці площею 0,0943 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 424612, кадастровий номер :01:017:0006.Житловий будинок побудовано на земельній ділянці у м. Сквира по вул. Відродження, 51, площею 0,10 га, що підтверджено паспортом на забудову земельної ділянки та актом відведення в натурі земельної ділянки індивідуальної забудови від 30.06.98 року №85.

Відповідно до технічного паспорту від 12.07.2018 року загальна площа будинку становить 92,3 кв.м., житлова площа 35,5 кв.м.

Відповідач визнає позивача власником будинку про що свідчить його заява про визнання позову.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч. 2 статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За змістом ч. 3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй введена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Частиною 5 вищевказаної статті передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Статтею 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Згідно з ч. 2 вищевказаної статті ЦК України власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Крім того, відповідно до ч. 3. ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Права інших осіб при здійсненні позивачкою самочинного будівництва не порушені.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову, а тому приймає визнання відповідачем позову.

На підставі ст.ст. 317, 319, 331, 375, 376 ЦК України, керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Сквирської міської ради Київської області (адреса: вул. Богачевського,28, м. Сквира Київської області, ) про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, 18 по вул. Зарічна в м. Сквира Київської області, загальною площею 92,3 кв.м., житловою площею 35,5 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції на протязі 30 днів.

Суддя: ОСОБА_2