05.04.2018 Справа № 363/4215/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2018 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Котлярової І.Ю.,

за участі секретаря - Палій Л.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», ОСОБА_5, третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним договору іпотеки, -

ВСТАНОВОВ:

ОСОБА_1, діючи в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», ОСОБА_5, третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним договору іпотеки. В обґрунтування позову вказав, що з 29.09.2000 року ОСОБА_4 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5. В період шлюбу ними було набуто у спільну власність майно, а саме 14.08.2006р. садовий будинок площею 245 кв.м., який розташований за адресою: Київська область, Вишгородський район, Новосілківська сільська рада, садове товариство «Ювілейний», урочища «Бурилово», вул. Лісова, буд. 45, 20.10.2004р. 5-ти кімнатна квартира площею 229.6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та у 2000 році земельна ділянка площею 0.112 га, кадастровий номер :36:070:0103, за адресою: Київська область, Вишгородський район, Новосілківська сільська рада, садове товариство «Ювілейний», урочища «Бурилово». У подальшому ОСОБА_4 стало відомо, що між її чоловіком ОСОБА_5 та ПАТ «Енергобанк» було укладено договір іпотеки від 14.09.2010р., посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 1680. Вказаним договором іпотеки було передано в якості забезпечення і накладено обтяження на майно, яке належне ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, як другому з подружжя, без її згоди. Крім того, згідно із договором іпотеки, іпотекодавцем вказано лише ОСОБА_5. Також, за умовами договору іпотеку, предметом його основного зобовязання є кредитний договір № 1009-07 від 14.09.2010р., який було укладено між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_5. Однак на запити до банку, з приводу того, чи дійсно укладався вказаний кредитний договір, банк відповіді не надав. Таким чином, представник позивачки вважає, що укладений договір іпотеки недійсний, оскільки укладений без згоди ОСОБА_4 та укладений стосовно основного зобовязання, кредитного договору, якого ніколи не існувало. У звязку із чим, ОСОБА_4 змушена звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та просить визнати недійсним з моменту вчинення договір іпотеки, укладений 14.09.2010р. між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_5, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 1680.

11.12.2017р., судом було відкрито провадження за вказаним позовом та призначено його до розгляду.

16.01.2017р. від представника позивача, адвоката ОСОБА_7 надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме Висновок лінгвістичної експертизи від 12.01.2018р. за № 177. Вказаний висновок було зроблено за результатами проведення лінгвістичної експертизи писемного мовлення, яке зафіксовано у тексті договору іпотеки від 14.09.2010 року, укладеному між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_5.

У висновку лінгвістичної експертизи зазначено, що враховуючи семантику і пряме лексичне значення підданих лінгвістичному дослідженню слів «іпотекодержатель», «іпотекодавець» та «основне зобовязання» у тексті Договору іпотеки від 14.09.2010р. укладеному між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_5, який посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 і зареєстровано за № 1680, ці слова мають наступне лексичне значення, обєктивний зміст і смислове навантаження:

-Іпотекодержатель той, хто надає послуги і іпотеки (позики, що видаються під заставу нерухомого майна), тобто, - Публічне акціонерне товариство «Енергобанк»;

-Іпотекодавець той, що передає (дає) нерухоме майно під позику (іпотеку) іншій особі, тобто, - ОСОБА_5;

-Основне зобовязання головний (провідний) грошовий позиковий документ, який є юридичною основою договірних засад, що підлягають обовязковому виконанню, тобто, - кредитний договір № 1009-07 від 14.09.2010р. з усіма змінами та доповненнями до нього, укладений між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та ОСОБА_5.

Текст абзацу 1 п. 1.1. Договору іпотеки, укладеного 14.09.2010р., за лексичним та семантичним значенням (обєктивним змістом і смисловим навантаженням) визначає, що цей Договір іпотеки, забезпечує вимоги ПАТ «Енергобанк» як Іпотекодержателя, що ґрунтується на Кредитному договорі №1009-07 від 14.09.2010р. з усіма змінами та доповненнями до нього, який укладено між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_5.

Текст абзацу 1 п. 1.1. Договору іпотеки, укладеного 14.09.2010р., має обєктивний зміст і смислове навантаження, за якими цей Договір іпотеки забезпечує вимоги ПАТ «Енергобанк» як іпотекодержателя за укладеним між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_5 Кредитним договором № 1009-07 від 14.09.2010р., за яким ПАТ «Енергобанк» є кредитором для позичальника ОСОБА_5.

Відображений перелік осіб: Публічне акціонерне товариство «Енергобанк» і ОСОБА_5 якими укладено Кредитний договір № 1009-07 від 14.09.2010р. за текстом абзацу 1 п. 1.1. Договору Іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 і зареєстрованого в реєстрі за № 1680 не містить ознак орфографічної описки (писемної помилки).

25.01.2018р. від приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 надійшли письмові пояснення в яких останній зазначив, що 14.09.2010 року, ним було посвідчено договір іпотеки між ОСОБА_5 та ПАТ «Енергобанк» за реєстровим № 1680, відповідно до якого, для забезпечення своєчасного виконання основного зобовязання, іпотекодавець ОСОБА_5 передав іпотекодержателю ПАТ «Енергобанк» в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2, земельну ділянку, кадастровий номер :36:070:0103 та розташований на ній садовий будинок, що знаходяться за адресою: Київська область, Вишгородський район, Новосілківська сільська рада, садове товариство «Ювілейний», урочища «Бурилово», вул. Лісова, 35. Також зазначив, що позивачем у справі було надано згоду на укладання даного договору, підпис на згоді ним засвідчений 14.09.2010 року за реєстровим № 1679. Даний договір іпотеки було укладено із дотриманням вимог діючого законодавства України. Крім того, просив розглядати справи за його відсутності.

07.02.2018р., у судовому засіданні, представником відповідача ПАТ «Енергобанк» надано до суду заперечення на клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме висновку лінгвістичної експертизи, оскільки вважав, що висновки, викладені експертом носять описовий характер і дублює інформацію, що міститься в Договорі іпотеки, надаючи таким чином визначення термінів, вказаних в договорі. Також не зрозуміло, яким чином експерт дійшов висновку, що кредитний договір укладений із ОСОБА_5.

Крім того, представник відповідача ПАТ «Енергобанк» просив застосувати строки позовної давності, оскільки Договір іпотеки було укладено 14.09.2010р. та того ж дня ОСОБА_4 давала нотаріально посвідчену згоду на укладання її чоловіком ОСОБА_5 договорів застави, іпотеки, а тому позивачка знала про укладання її чоловіком оспорюваного Договору іпотеки. Таким чином, вважає, що строки звернення із позовом до суду вже сплили.

Разом із тим, представник відповідача ПАТ «Енергобанк» надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що вважає доводи позивача, щодо порушення процедури передачі нерухомого майна в іпотеку безпідставними та передвчасними, у звязку з тим, що 14.09.2010р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 було нотаріально посвідчену згоду ОСОБА_4 на укладання договору іпотеки її чоловіком ОСОБА_5 та ПАТ «Енергобанк», документ зареєстрований у реєстрі за № 1679. Того ж дня, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 було нотаріально посвідчено оскаржуваний договір іпотеки, який зареєстрований за № 1680. Також зазначив, що 14.09.2010р. між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «Компанія «Енерготрейд» було укладено кредитний договір, забезпеченням виконання якого виступає ОСОБА_5 та на виконання положень кредитного договору, між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_5 і було укладено договір іпотеки нерухомого майна. Крім того, звертав увагу суду на те, що одним із засновників та директором ТОВ «Компанія «Енерготрейд» є ОСОБА_4, у звязку із чим, просив застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволені позову.

06.03.2018р. від представника позивача, адвоката ОСОБА_7 надійшла заява про визнання поважними причин для поновлення строку позовної давності, а також відповідь на відзив відповідача ПАТ «Енергобанк» в яких зазначено, що підставою для цього позову є відсутність основного зобовязання, тобто не укладання кредитного договору між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_5, який визначено як предмет забезпечення за договором іпотеки. ОСОБА_4 не було відомо про обставини укладання кредитного договору між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_5, оскільки позивач не є стороною такого договору, а також не потрібна її згода на укладання кредитного договору. Крім того, відсутні докази про обізнаність ОСОБА_4 будь-яким іншим чином про укладання кредитного договору між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_5. Таким чином, лише у 2017р. позивачу ОСОБА_4 стало відомо, що не було укладено та не існує жодного кредитного договору між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_5, а тому є протиправним укладання для забезпечення неіснуючого договору, договору іпотеки між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_5, оскільки вказане суперечить Закону України «Про іпотеку». Крім того, оскільки ОСОБА_4 не є стороною і не вчиняла договір іпотеки від 14.09.2010р., а тому позивачу не було відомо про дату його складання. Також ОСОБА_4 не була ознайомлена із текстом оскаржуваного договору іпотеки та ПАТ «Енергобанк» не надано доказів взагалі про ознайомлення позивача із текстом договору іпотеки від 14.09.2010р.. У звязку із чим, представник позивача просив визнати поважними причини для поновлення строку позовної давності та поновити такий строк.

Також, під час розгляду справи, ПАТ «Енергобанк» не надано як доказ тексту укладеного між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_5 кредитного договору від 14.09.2010р., в забезпечення якого було укладено договір іпотеки, а тому є обґрунтованими доводи позивача, що кредитний договір між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_5 не укладався.

Крім того, вважає безпідставними заперечення представника відповідача ПАТ «Енергобанк» проти висновку лінгвістичної експертизи, оскільки, даний висновок було проведено атестованим судовим експертом, який має право проводити почеркознавчі та лінгвістичні експертизи за напрямком лінгвістичне дослідження писемного мовлення. Судовому експерту присвоєно кваліфікація судового експерта рішенням Експертно-кваліфікаційної комісії КНДІСЕ терміном до 29.08.2021р., а тому він має усі підстави і необхідний рівень для проведення такої експертизи.

06.03.2018р. від представника відповідача ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ОСОБА_5 мав намір отримати кредит для власних потреб у ПАТ «Енергобанк». Умовою для укладання кредитного договору і надання коштів було надання забезпечення цього кредиту зі сторони позичальника шляхом надання іпотеки. Саме з цією метою ОСОБА_5 отримав у дружини ОСОБА_4 нотаріальну згоду на передання нерухомого майна подружжя в іпотеку на умовах визначеним самим ОСОБА_5 під час укладання договору іпотеки із ПАТ «Енергобанк». 14.09.2010р. між ОСОБА_5 та ПАТ «Енергобанк» було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за № 1680, предметом якого було визначено забезпечення кредитного договору № 1009-07, укладеного між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_5, саме у такому його текстовому виражені погодив і прийняв ОСОБА_5 під час укладання договору іпотеки від 14.09.2010 року. Таким чином, ОСОБА_5 уклав договір іпотеки виключно з метою забезпечення власних кредитних обовязків та укладання із ПАТ «Енергобанк» відповідного кредитного договору № 1009-07.

Твердження представника відповідача ПАТ «Енергобанк», що начебто ОСОБА_5 уклав договір іпотеки з метою забезпечення не своїх кредитних зобовязань, а зобовязань іншої особи ТОВ «Компанія «Енерготрейд» є безпідставними, оскільки у зазначеному договорі іпотеки взагалі відсутня будь яка інформація щодо ТОВ «Компанія «Енерготрейд» та інформація про укладання із вказаним підприємством кредитного договору. Таким чином, кредитний договір між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_5, за яким було вжито забезпечення шляхом укладання договору іпотеки між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_5, укладено не було, отже не існує ніякого основного зобовязання. Оскільки іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобовязання, то в даному випадку дійсне зобовязання відсутнє. У звязку із чим, відповідач ОСОБА_5 визнає позовні вимоги.

05.04.2018р. від представника відповідача ПАТ «Енергобанк» надійшли заперечення щодо заяви про визнання поважними причин для поновлення строку позовної давності та заперечення на відповідь на відзив позивача ОСОБА_4. В зазначених запереченнях, представник відповідача ПАТ «Енергобанк» проти позову заперечує, надає пояснення, які вже ним були надані раніше та просить відмовити в задоволені позову у повному обсязі.

Вислухавши доводи та пояснення представника позивача, представника відповідача ПАТ «Енергобанк», представника відповідача ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. У статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу. Слід зазначити, що в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до ст. 84 ЦПК України, сторони могли би скористатися своїми процесуальними правами та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному випадку цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупність.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законом або договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебувають у шлюбі з 29.09.2000 року, який зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва (а.с. 7).

В період шлюбу сторонами було набуто у спільну власність майно, а саме 14.08.2006р. садовий будинок площею 245 кв.м., який розташований за адресою: Київська область, Вишгородський район, Новосілківська сільська рада, садове товариство «Ювілейний», урочища «Бурилово», вул. Лісова, буд. 45, 20.10.2004р. 5-ти кімнатна квартира площею 229.6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та у 2000 році земельна ділянка площею 0.112 га, кадастровий номер :36:070:0103, за адресою: Київська область, Вишгородський район, Новосілківська сільська рада, садове товариство «Ювілейний», урочища «Бурилово».

14.09.2010 року, між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, предметом якого забезпечувались вимоги банку за кредитним договором №1009-07 від 14.09.2010р. укладеного між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_5 та для забезпечення виконання основного зобовязання за кредитним договором, ОСОБА_5 передав ПАТ «Енергобанк» в іпотеку вищезазначене майно (а.с. 8-15).

У 2017 році, позивачці ОСОБА_4 стало відомо про укладання її чоловіком зазначеного договору іпотеки, після чого ОСОБА_4 звернулась до банку із запитом, чи укладався між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_5 кредитний договір, та у разі його укладання просила надати копію такого договору, однак відповіді від банку не отримала (а.с. 16-19).

На момент укладання договору іпотеки від 14.09.2010р. між ОСОБА_5 та ПАТ «Енергобанк», вчинення нотаріальних дій на території України були врегульовані Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена Наказом Міністерства Юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5 зі змінами (далі Інструкція).

Статтею 91 Інструкції передбачено, що Договори застави (іпотеки) нерухомого майна (нерухомості) підлягають нотаріальному посвідченню. Нотаріальне посвідчення іпотечного договору проводиться за місцезнаходженням нерухомості, яка є предметом іпотеки, або за місцезнаходженням іпотекодержателя чи іпотекодавця.

Відповідно до ст. 99 зазначеної Інструкції, майно, що перебуває у спільній власності, може бути передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Договори про заставу спільного сумісного майна посвідчуються за правилами, викладеними в пунктах 44 і 45 цієї Інструкції.

У статті 44 Інструкції визначено, що Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Договори щодо належного подружжю на праві спільної сумісної власності майна, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також правочини щодо іншого цінного майна можуть бути посвідчені нотаріусом за наявності письмової згоди другого з подружжя. Згода на укладення такого договору повинна бути посвідчена нотаріально. Про наявність згоди другого подружжя зазначається в тексті договору з посиланням на реєстровий номер, за яким ця згода посвідчена, та дату її посвідчення.

Як вбачається із тексту іпотечного договору від 14.09.2010р., який укладено між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_5, в тексті договору відсутня інформація про наявність згоди другого з подружжя, також відсутнє будь-яке посилання на реєстровий номер за яким така згода посвідчена та дату її посвідчення.

Існування засвідченої окремо згоди одного з подружжя на передачу в іпотеку, заставу спільного майна подружжя, про яку не має інформації у конкретному договорі іпотеки чи застави не може само по собі вважатися згодою одного з подружжя на вчинення іншим із подружжя конкретного правочину, а саме оспорюваного Договору іпотеки.

Крім того, у договорі іпотеки зазначено, що цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя (ПАТ «Енергобанк»), що випливають з кредитного договору № 1009-07 від 14.09.2010р. укладеного між іпотекодержателем (ПАТ «Енергобанк») та іпотекодавцем (ОСОБА_5А.). Тобто, договором іпотеки було забезпечено вимоги банку до ОСОБА_5, як, вимогу за основним зобовязанням, встановленим кредитним договором.

Однак, досліджуючи кредитний договір № 1009-07 від 14.09.2010р. вбачається, що сторонами між якими укладався договір є ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «Компанія «Енерготрейд» та аж ні як не між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_5 про що зазначено в договорі іпотеки (а.с. 101-109).

Також, у пункті 1.4 вказаного договору іпотеки, зазначено, що іпотекодавець гарантує, що він уповноважений розпоряджатися предметом іпотеки, який не заставлено раніше, є виключно власністю іпотекодавця і укладання цього договору не суперечить угодам з третіми особами. Аналізуючи даний пункт іпотечного договору, вбачається, що нотаріус хоча і говорить в своїх поясненням про згоду ОСОБА_4 на заставу майна, проте в договорі про це нічого не вказує та взагалі вказує, що ОСОБА_5 самостійно уповноважений розпоряджатися майном.

Таким чином, нотаріусом при посвідчені договору іпотеки були допущені порушення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка діяла на момент вчинення правочину, а саме, не вказано у договорі про наявність згоди другого подружжя із зазначенням в тексті договору посилання на реєстровий номер, за яким ця згода посвідчена, та дату її посвідчення, а також визначені сторони кредитного договору в забезпечення якого укладався договір іпотеки, між якими взагалі не укладався кредитний договір.

До своїх письмових заперечень нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 не було надано жодного доказу, який би підтверджував ту обставину, що кредитний договір № 1009-07 від 14.09.2010р. надавався йому та був укладений саме між тими сторонами, які зазначені у Договорі іпотеки.

Згідно статтям 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до п. 1 ст. 215 ЦК України, підставною недійсності вказаного договорі іпотеки є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3,5,6 статті 203 цього кодексу, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 4 статті 369 ЦПК України передбачено, що правочин щодо розпорядження спільним майно, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Відповідно до Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представник позивача заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно відповідача ПАТ «Енергобанк» відносно договору іпотеки, а представником відповідача не доведено незаконності дій позивача. Твердження представника відповідача ПАТ «Енергобанк» про наявність будь-яких інших зобовязань які виникали з кредитного договору та те, що усі ці правочини вчинялись в разом, в один день та в одному місці, а отже усі сторони були обізнані про наявність таких договорів. Однак, дані твердження є хибними, оскільки, договір іпотеки було складено із порушенням встановлених порядків вчинення нотаріальних дій, саме щодо зазначення у договорі згоди іншого з подружжя, а тому є всі підстави вважати, що про наявність такого договору інший з подружжя міг не знати. Крім того, щодо інших правочинів, укладених між ОСОБА_4 та ПАТ «Енергобанк», ніяких питань у сторін не виникає.

Вирішення даної справи та прийняття відповідного обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норм права та висновку про права та обовязки сторін. Всі ці складові могли бути зясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до норм ЦПК України, всебічне і повне зясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обовязків учасників спірних правовідносин.

Подаючи свої докази сторони реалізували своє права на доказування і одночасно виконали обовязок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обовязок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні так і обовязок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть учать у справі.

Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичним обставинами справи, суд доходить до висновку, що позивачем обрано вірний спосіб захисту порушеного права, оскільки оскаржуваний договір іпотеки від 14.09.2010 року, який укладений між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_5 безпосередньо стосується прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Суд не може прийняти до уваги позицію представника відповідача ПАТ «Енергобанк» стосовно не визнання позовних вимог і заперечення проти них, оскільки вони спростовуються вищевикладеним і нічим, обєктивно, не підтверджуються.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства України, яким регламентовано спірні правовідносини, перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у шлюбі на момент укладання договору іпотеки, враховуючи положення ст. 236 ЦК України, щодо того, що правочин є недійсним з моменту його вчинення, порушення допущені нотаріусом під час складання договору іпотеки, а саме не дотримання усіх вимог закону та посвідчені договору іпотеки без зазначення інформації про згоду іншого з подружжя на заставу майна, враховуючи положення ст. 60 СК України, майно набуде у шлюбі є спільним майном подружжя. Крім того, Договір іпотеки містить у собі посилання на кредитний договір, який укладений між тими ж самими сторонами, однак зазначений кредитний договір суду наданий не був та взагалі його існування жодною стороною не підтверджено, у звязку із чим, суд вважає, що зміст оспорюваного правочину суперечить наведеним положенням ст. 6 Закону України «Про іпотеку» і вважає наявними підстави для визнання правочину недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 та ч. 4 ст. 369 ЦК України.

Також, представником відповідача ПАТ «Енергобанк» порушувалось питання про застосування строків позовної давності, однак, загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Формування загального правила, щодо початку перебігу позовної давності повязане не тільки з безпосередньої обізнаності особи про певні обставини, а саме факти його порушення, а й з обєктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Щодо строку позовної давності, то суд погоджується з позицією представника позивача, оскільки вбачається, що позивачка не знала про існування іпотечного договору не давала на нього згоду та не була повідомлена нотаріусом про вчинення такого правочину, а тому строк не пропущений.

Таким чином, суд вважає необґрунтованими та безпідставними посилання представника відповідача ПАТ «Енергобанк» на сплив позовної давності для звернення позивача за захистом свого права.

У звязку із викладеним, суд вважає, що позовні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки в такому вигляді ґрунтується на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись Законом України «Про іпотеку», ст..6,203,215,216,236 ЦК України, ст..60,61,73 СК України, ст.ст.4, 10,11,12,13,76-81,133,134, 258,259 263-265,268,273,353 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати недійсним з моменту вчинення договір іпотеки, укладений 14 вересня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та ОСОБА_5, який посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, та зареєстровано в реєстрі за №1680.

Повний текст рішення суду буде складений 13.04.2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення, за приписами ч. 1 ст.354 ЦПК України.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (03.10.2017) до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд.

Суддя І.Ю. Котлярова