Дата документу 06.12.2018 Справа № 310/1237/17
ЗапорізькИЙ Апеляційний суд
Є.У. № 310/1237/17 Головуючий у І-й інстанції: Дністрян О.М.
Провадження № 22-ц/807/504/18 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування позову зазначала, що 05 червня 2014 року від її імені громадянкою ОСОБА_4 спільно з працівником банку ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №SAMDN8843 між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк». В зв'язку з чим в Бердянському ВП ГУНП в Запорізькій області було зареєстроване до ЄРДР під №0006101 кримінальне провадження за фактом шахрайського заволодіння невстановленою особою грошових коштів належних вкладникам ПАТ КБ «ПриватБанк» за ч. 1 ст. 190 КК України і вона по даному кримінальному провадженню була визнана потерпілою особою. Під час досудового розслідування було встановлено, що в 2014 році її кредитною карткою ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою та ввівши її в оману заволоділа ОСОБА_4, яка спільно з працівником банку шляхом укладення кредитного договору на її ім'я, збільшила кредитний ліміт по кредитній картці та заволоділа вказаним кредитним лімітом в сумі 20 000,00 грн.. Під час укладення даного кредитного договору вона не була присутня в відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» й відповідно підпис у вказаному договорі їй не належить.

Просила суд визнати недійсним кредитний договір №SAMDN8843 від 05 червня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 липня 2018 року позов задоволено.

Визнано кредитний договір №SAMDN8843 від 05 червня 2014 року, що укладений між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», недійсним.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати у розмірі 2890 (дві тисячі вісімсот дев'яносто) грн. 24 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, стягнути з позивача судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції не врахував наявність судового рішення Бердянського міськрайсуду Запорізької області від 1.4. 2016 року, за яким був задоволений позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а встановлені судовим рішенням обставини у відповідності до положень ЦПК повторному доведенню не підлягають.

Крім того, як зазначає апелянт, вироком Бердянського міськрайсуду Запорізької області від 12.4.2018 року встановлено факт отримання позивачкою кредитної картки, яку вона сама передала іншій особі - ОСОБА_4, повідомила інформацію, яка не підлягає розголошенню. а також позивач частково сплачувала борг, а отже визнавала його.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з наданого представником відповідача та дослідженого в судовому засіданні договору №SAMDN8843 від 05.06.2014 року про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти (а.с.46) вбачається, що між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» укладено договір на відкриття карткових рахунків по платіжній картці Visa Lady-s Platinum з встановленим кредитним лімітом в сумі 19100,00 грн.

Позивач наполягала на тому, що цей договір не підписувала, платіжну картку «Platinum» не отримувала, грошовими коштами не користувалася.

Зазначені доводи були предметом перевірки та за висновком судової почеркознавчої експертизи від 25.04.2018 року № 4-83, проведеної Запорізьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, підпис на оригіналі кредитного договору №SAMDN8843 від 05 червня 2014 року, що укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.46), в графі «РЕКВИЗИТЫ СТОРОН КЛИЕНТ» від імені «ОСОБА_3», виконаний не ОСОБА_3. Ознак навмисного викривлення почерку (автопідлогу) в підписі на оригіналі кредитного договору №SAMDN8843 від 05 червня 2014 року, що укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.46), в графі «РЕКВИЗИТЫ СТОРОН КЛИЕНТ» від імені «ОСОБА_3», не виявлено (а.с.193-201).

Вказаний висновок є мотивованим та відповідачем не спростований.

Виходячи з того, що за ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а за частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, суд першої інстанції зробив висновок, що відсутність підпису у договорі свідчить про відсутність як волевиявлення позичальника так і про неналежність форми, у якій укладено договір.

Посилання відповідача на те, що набуло законної сили заочне судове рішення, за яким вже стягнена заборгованість з позивачки не може бути підставою для відмови у позові.

Так, після ухвалення заочного рішення, на яке посилається відповідач, вироком Бердянського міськрайсуду Запорізької області від 12.4.2018 року була притягнена до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 за ч.2 ст. 190 КК України.

ОСОБА_4 засуджена в тому числі за те, що спільно з працівником ПАТ КБ «ПриватБанк» вчинили злочин проти позивачки.

Зазначеним вироком встановлено, що ОСОБА_4 вчинила численні випадки незаконного заволодіння чужим майном, діючи спільно з невстановленим в ході розслідування працівником ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відтак судом встановлено, що злочин стався з вини не лише ОСОБА_4 а й працівника ПАТ КБ «ПриватБанк».

За таких обставин посилання в апеляційній скарзі на те, що вилучення кредитних коштів сталося лише з вини самої позивачки є безпідставним, причетність працівника відповідача до вилучення коштів підтверджена вироком суду, який відповідачем не оспорений.

Відмовляючи у задоволенні цивільного позову ОСОБА_3 у кримінальній справі, суд послався на те, що матеріальна шкода завдана шахрайськими діями ОСОБА_4 не потерпілій ОСОБА_3, а саме ПАТ КБ «ПриватБанк».

Крім зазначеного, відповідачем не спростовані твердження позивача щодо того, що оспорюаний договір був укладений на відкриття картки Visa Lady-s Platinum, а не картки «Голд», про яку йшлося у кримінальній справі.

Таким чином жодних доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір укладався саме позивачкою, - відповідачем на надано.

Також безпідставними є посилання відповідача на те, що позивач здійснювала розрахунки за договором.

Жодними доказами не підтверджено, що рух коштів за оспорюваним договором відбувався саме з волі та відома самої позивачки.

За таких обставин суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької областівід 11 липня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 6 грудня 2018 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков