РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3959/18

пр. № 2/759/4076/18

19 листопада 2018 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді: П'ятничук І.В.,

при секретарі: Медвідчук В.В.,

з участю представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4

про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дітей синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по ? частині на кожну дитину від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення кожним із дітей повноліття.

Свої вимоги мотивує тим, що 26.08.1995 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу мають двох дітей, а саме: синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Однак, сімейне життя з відповідачем не склалося, у зв'язку з протилежними поглядами на сімейне життя, різним відношенням до сім'ї відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 17.11.2018 р. шлюб між сторонами розірвано. Крім того, як зазначила позивач, діти проживають разом з нею а відповідач участь у матеріальному забезпечення дітей не приймає, тому вона вимушена звернутись з позовом до суду та посилаючись на ст.ст. 180-183 СК України просила заявлені вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 06.04.2018 року у справі відкрито провадження, та призначено підготовче судове засідання (а.с. 20).

19.06.2018 року, представником відповідача до суду надано відзив на позовну заяву, за яким позов не визнав, з підстав того, що вимоги не відповідають вимогам чинного законодавства, а доводи позовної заяви є необґрунтованими, і таким, що не відповідають обставинам справи. Зокрема, зазначено, що стягнення аліментів в тому розмірі, якому просить позивач, складає фактично на двох дітей ? частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, що суперечить ч. 5 ст. 183 СК України. Також, зазначив, що посилання позивача, на те, що відповідач не займається вихованням дітей є безпідставним, оскільки він регулярно відвідує дітей, проводить з ними достатньо часу. Також зазначив, що посилання позивача на те, що між ними не досягнуто згоди щодо утримання дітей, є без підставним, оскільки позивач жодного разу не зверталась до нього з врегулюванням даного питання. Крім того, зазначив, що відповідач, утримував та утримує дітей, щомісячно сплачує витрати пов'язані із відвідування дітьми навчально-виховних закладів, купує їм їжу, одяг тощо (а.с. 32-94).

25.06.2018 року до суду від позивача, надійшла відповідь на відзив, за якою позивач на вимогах позову наполягала (а.с.99-113).

Ухвалою суду від 18.07.2018 року у справі закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду (а.с. 117).

Представник позивача в судовому засіданні 19.11.2018 року, заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, вказував, що позивач з відповідачем проживають окремо, кошти на утримання дітей відповідач не надає, то просив стягнути аліменти на користь позивача на утримання кожної дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення кожним із дітей повноліття.

Представник відповідача в судовому засіданні 19.11.2018 року, проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що вимоги позовної заяви не відповідають вимогам чинного законодавства, а доводи позовної заяви є необґрунтованими, і таким, що не відповідають обставинам справи.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 26.08.1995 року відділом реєстрації актів громадського стану Жовтневого району м. Києва, про що зроблено актовий запис № 979 (а.с. 3).

Від даного шлюбу мають дітей, а саме: синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4,5).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.11.2014 року, даний шлюб розірвано (а.с.10).

Рішенням Ірпінської міської ради Київської області № 288/6 від 12.12.2017 року визначено спосіб участі батька ОСОБА_4, у вихованні малолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, зокрема визначено дні побачення (а.с.5).

Частиною 2 ст. 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» за якою, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції; нормативно-правовий акт № 475/97-ВР від 17.07.1997 Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. . Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до роз'яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено в судовому засіданні, діти сторін проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач в повному обсязі необхідному для повноцінного існування та розвитку дітей участі не приймає тому є доцільним стягнення з нього аліментів в судовому порядку, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей, та враховуючи надані суду позивачем докази, з яких фактично не обґрунтовано необхідність стягнення аліментів в розімрі ? частини з заробітку (доходу) відповідача на кожну дитину, а також те, що відповідачем взято на себе витрати щодо утримання повнолітнього сина сторін ОСОБА_8, та витати щодо оплати послуг по навчанню неповнолітніх дітей сторін, суд вважає доцільним визначити розмір аліментів які слід стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.03.2018 р. (починаючи з дня пред'явлення позову) і до досягнення до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Також відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110-112, 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного Кодексу України, ст.ст.4, 10, 12, 13, 76,81, 141, 263, 265, 273, 280-282, 354, 365 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН: НОМЕР_2, уродженки м. Києва, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 аліменти на утримання дітей, а саме: малолітніх синів: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8 в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.03.2018 р. і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 28.11.2018 р.

Суддя І.В.П'ятничук