Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 755/227/17

провадження № 61-1748св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Моторне (транспортне) страхове бюро України,

розглянув у порядку письмово провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2017 року у складі судді: Арапіної Н. Є. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року у складі суддів: Шкоріної О. І., Прокопчук Н. О., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що керуючи автомобілем НОМЕР_1, ОСОБА_2, 03 січня 2014 року, під час руху на Набережному шосе в м. Києві, не виконав вимоги пункту 13.1 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 (далі - ДТП), власником якого є ОСОБА_1, що призвело до його механічного пошкодження. Ці обставини підтверджуються постановою Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2014 року в справі № 57/1664/14-п, якою ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

З урахуванням того, що механічні пошкодження, автомобіль НОМЕР_2, власником якого є позивач, отримав внаслідок протиправних дій ОСОБА_2, однак, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Honda д/н НОМЕР_3 не була застрахована, ОСОБА_3, який є сином ОСОБА_1 08 січня 2014 року звернувся до відповідача із повідомленням про ДТП. Відповідачем у строк передбачений законодавством не було направлено експерта чи представника для визначення вартості матеріального збитку завданого позивачу. 28 січня 2014 року було проведено огляд автомобіля марки «Honda», д/н НОМЕР_6, на який представник відповідача не з'явився, будучи повідомлений належним чином. Згідно висновку № 414 від 31 січня 2014 року вартість матеріального збитку, завданого позивачу ДТП, становить у розмірі 58 197,88 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідача проте завдана шкода не була відшкодована. Просив стягнути з відповідача 50 000,00 грн матеріальної шкоди; 996,00 грн витрат на проведення експертизи; 590,00 грн витрат на евакуацію транспортного засобу; 57,24 грн витрат по телеграмному повідомленню відповідача, 49 923,29 грн пені за прострочення регламентної виплати та судові витрати.

Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та остаточно просив стягнути з відповідача 996,00 грн - витрати на проведення експертизи, 590,00 грн - витрати на евакуацію транспортного засобу, 300,00 грн - витрати за стоянку автомобіля, 57,24 грн - витрати по відправленню телеграми, 49 923,29 грн - пеню за прострочення регламентної виплати, 41 015,41 грн - інфляційних втрат, 3 842,47 коп. - три проценти річних та судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовані тим, що позивачем не доведена наявність вини у діях відповідача у простроченні сплати регламентної виплати; у позивача та не було потреби самостійно обирати експерта для визначення розміру шкоди; витрати, які пов'язані з евакуацією автомобіля та платою за послуги стоянки є складовою відшкодування шкоди, які входять до суми страхового відшкодування; інші вимоги позивача не ґрунтуються на законі та не підтвердженні належними та допустимими доказами.

28 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року, в якій просить оскаржені рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач не направив свого експерта чи представника для визначення розміру майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу «Honda», д/н НОМЕР_6 у строки як це передбачено законом; майнову шкоду у розмірі 50 000,00 грн відповідач відшкодував з простроченням у три роки; позивач надав відповідачу усі необхідні документи для отримання страхового відшкодування 06 березня 2014 року. Також ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування статей 625, 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 33, 34, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 4 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

У лютому 2018 року МТСБУ надало відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін. Відзив мотивовано тим, що останні документи, які слугували підставою для прийняття рішення про здійснення регламентної виплати, були надані позивачем лише 23 грудня 2016 року, а регламентна виплата була здійснена 30 січня 2017 року. У зв'язку із чим МТСБУ не порушено строків здійснення регламентної виплати.

Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Колегія суддів відхиляє аргументи, викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником автомобіля НОМЕР_2. Згідно довідки № 45/2996 від 03 січня 2014 року Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві автомобіль НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, а саме: заднього бамперу, заднього лівого крила, кришки багажника, заднього лівого відбивача бампера, задньої лівої фари, переднього бампера, переднього номерного знаку, кріплення передньої правої фари, відірване заднє ліве колесо.

04 лютого 2014 року постановою Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

08 січня 2014 року ОСОБА_3 звернувся із повідомленням до МТСБУ про настання вказаної ДТП, в якому вказав місцезнаходження пошкодженого автомобіля м. Київ, вул. Кудряшова, 12 та долучив схему ДТП.

Листом про надання доручення на виконання робіт по справі № 22642 від 10 січня 2014 року відповідачем згідно договору № 58-АК/11 від 01 квітня 2013 року доручено аварійному комісару виконати в строк до 09 лютого 2014 року комплекс робіт по огляду, визначенні вартості та розміру, завданої шкоди в результаті ДТП транспортному засобу «Honda», д/н НОМЕР_3, огляд транспортного засобу провести до 21 січня 2014 року.

20 січня 2014 року аварійним комісаром було направлено ОСОБА_3 повідомлення про надання інформації щодо місцезнаходження колісного транспортного засобу для огляду, яке була отримана лише 19 лютого 2014 року через відсутність адресата. Також 28 січня 2014 року доповідною запискою аварійним комісаром повідомлено про ненадання водієм для огляду транспортного засобу через перебування батька в лікарні та направлення телеграми.

Листом від 30 січня 2014 року МТСБУ звернувся до ОСОБА_3 з вимогою надати аварійному комісару пошкоджений транспортний засіб на огляд.

06 березня 2014 року позивач направив на адресу відповідача заяву про відшкодування матеріальної шкоди, на підставі проведеного за його власний рахунок експертного автотоварознавчого дослідження по встановленню вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу №414 від 31 січня 2014 року, в якому визначена матеріальна шкода, завдана власнику автомобіля НОМЕР_4 у розмірі 58 197,88 грн та докази направлення експертом телеграми на адресу відповідача про проведення огляду автомобіля НОМЕР_5.

12 березня 2014 року листом № 7488 відповідач повідомив ОСОБА_3 про результати розгляду його скарги щодо незадоволення діями аварійного комісара від 06 березня 2014 року, зазначив, що огляд його автомобіля не відбувся саме з вини водія транспортного засобу, а тому він зобов'язаний продовжувати зберігати пошкоджений автомобіль у такому стані, в якому він знаходився після ДТП та забезпечити представнику відповідача можливість проведення його огляду.

29 квітня 2014 року водієм автомобіля ОСОБА_3 надано письмові пояснення відповідачу щодо обставин ДТП, внаслідок якої було пошкоджено його автомобіль.

07 травня 2014 року відповідач направив запит до Печерського районного суду м. Києва щодо отримання матеріалів справи про адміністративне правопорушення та одночасно повідомив позивача про здійснення запиту через наявність розбіжностей в схемах ДТП, проте, запитувані матеріали Печерський районний суд м. Києва відповідачу не направив. У зв'язку з чим, листом від 29 травня 2014 року № 3/1-05/14587 відповідач повідомив водія транспортного засобу про необхідність надати схеми та протокол огляду місця ДТП, пояснення учасників та протокол про адміністративне правопорушення, після отримання зазначених документів відповідач повернеться до розгляду справи.

15 грудня 2016 року, 19 грудня 2016 року та 23 грудня 2016 року водій транспортного засобу ОСОБА_3 звертався до відповідача із заявами про повернення до розгляду справи № 22642, у яких надав додаткові докази по справі, зазначив про проведення 22 січня 2014 року за власний рахунок експертизи та просив прийняти рішення та виплатити відшкодування у найближчий час.

Наказом 25 січня 2017 року № 557 МТСБУ вирішило відшкодувати ОСОБА_1 шкоду завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 50 000 грн, яка відповідно до платіжного доручення № 557рв від 26 січня 2017 року була перерахована позивачу у повному обсязі.

Суди також встановили, що відповідач виконав свої обов'язки, визначені законом, щодо направлення протягом десяти робочих днів аварійного комісара до місцезнаходження пошкодженого автомобіля для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (пункт 34.2 статті 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Проте огляд пошкодженого транспортного засобу аварійним комісаром проведено не було у зв'язку з тим, що автомобіль позивача за адресою: м. Київ, вул. Кудряшова, 12 не знаходився, на огляд аварійному комісару наданий не був.

Крім того, встановлено, що вимога МТСБУ, направлена 29 травня 2014 року ОСОБА_1, про надання фотокопій матеріалів адміністративної справи не була виконана.

Отже, правильним є висновок судів, що ОСОБА_1 не були виконані вимоги статті 33-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховику не наданий на огляд пошкоджений транспортний засіб, а також необхідні документи для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування.

Оскільки 15 грудня 2016 року, 19 грудня 2016 року та 23 грудня 2016 року від ОСОБА_1 до МТСБУ надійшли заяви, додаткові пояснення з приводу обставин ДТП, а також додаткові документи, рішення про здійснення страхового відшкодування було прийняте МТСБУ та проведена виплата страхового відшкодування у строки та порядку, визначеними Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати, подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що з боку МТСБУ мало місце прострочення виплати страхового відшкодування ОСОБА_1, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача пені відповідно до пункту 36.5. статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також трьох процентів річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України.

Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі, що у грудні 2016 року через свого представника не надавав будь-яких інших документів, ніж ті, що були надані 06 березня 2014 року, спростовуються змістом заяв від 15 грудня, 19 грудня та 23 грудня 2016 року, в яких зазначено про надання договору про відкриття банківського рахунку, копію схеми ДТП на момент події, копію довідки про ДТП, копію висновку медичного огляду. Ці обставити встановлені судом апеляційної інстанції та не можуть бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат