Справа № 461/7981/17 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/346/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справі:

головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Яремко Е.Р.

з участю позивача ОСОБА_2. та його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу № 461/7981/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 травня 2018 року ухваленого судом у складі судді Юрківа О.Р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління національної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з цивільним позовом до відповідачів.

Свої вимоги мотивує тим, що 28 жовтня 2016 року дві, невстановлені слідством особи, під виглядом надання послуг по доставці продуктів харчування , прибули в квартиру АДРЕСА_1 до потерпілого ОСОБА_2, де викрали карту «Приватбанк» № НОМЕР_3 та мобільний телефон № НОМЕР_1. Після скоєння злочину ці особи провели вісім операцій з банківськими терміналами в містах Сокаль та Червоноград Львівської області, оформили миттєвий кредит і в кінцевому результаті нанесли потерпілому збитки на суму 26000 гривень. Позивач зазначає, що він до даного часу сплачує штрафні нарахування та пеню по тілу кредиту в сумі 2600 гривень на місяць, грошові кошти банк знімає з нарахованої пенсії. З приводу вказаних подій він звернувся із заявою до Червоноградського відділу поліції ГУНП у Львівській області, де було зареєстроване кримінальне провадження № 0002269. Дане кримінальне провадження здійснювалося слідчим Кравцем Р.В. Вважає, що оперативно-розшукові та слідчі дії у кримінальному провадженні належним чином не проводяться, інформація про хід розслідування потерпілому не надається. Вважає, що такою бездіяльністю органу досудового розслідування йому завдано моральної шкоди, оскільки ОСОБА_2 є інвалідом по професійному захворюванню, у грудні 2016 року переніс інфаркт та мікроінсульт, проходить лікування в Центральній міській лікарні м. Червонограда Львівської області. Просить суд стягнути з Державної казначейської служби України моральну шкоду 45000 грн.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним. Стверджує, що впродовж півтора року слідчим у кримінальному провадженні було проведено лише одну слідчу дію, що вказує на порушення розумних строків проведення досудового розслідування, його неефективність та безрезультатність та є неприпустими з огляду на положення чинного КПК України. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 27 квітня 2018 року було задоволено скаргу позивача та визнано бездіяльність слідчого. Звертає увагу, що право на відшкодування шкоди передбачено ст.56 Конституції України та ст.ст.23, 1174 ЦК України незалежно від вини особи, чого суд першої інстанції не врахував, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідачів по справі в судове засідання не з»явилися, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи, що підтверджується поштовими повідомленнями, Відзиви на апеляційну скаргу не подані.

Відповідно до ч.2 ст. 372 Цивільного процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 01.11.2016 року Червоноградським ВП ГУНП у Львівській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про факт крадіжки банківської картки, належної ОСОБА_2 (а.с.4).

01.03.2017 року та 09.06.2017 року до Червоноградського ВП адвокатом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подавалися клопотання про проведення слідчих дій (а.с.20).

У квітні 2017 року адвокат звертався до Червоноградського міського суду Львівської області зі скаргою на бездіяльність слідчого (а.с.21).

26 жовтня 2017 року адвокатом ОСОБА_3 до Червоноградської місцевої прокуратури подано заяву про відвід слідчого у кримінальному провадженні. Заява про відвід мотивована тим, що слідчий Кравець Р.В. не проводить оперативно-розшукові заходи направлені на розкриття злочину та встановлення злочинців.(а.с.12).

08 листопада 2017 року адвокатом ОСОБА_3 в черговий раз подано заяву про відвід слідчому,яка обґрунтована тим, що потерпіла сторона надала в СВ Червоноградського ВП УНП у Львівській області достовірні докази, які дають підстави встановити особи злочинців, однак слідчий не реагує на клопотання потерпілого та не проводить жодних заходів для розкриття вказаного злочину (а.с.24-25).

14 листопада 2017 року ОСОБА_2 подав до Червоноградського відділу поліції заяву про визнання його потерпілим.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 27 квітня 2018 року скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах потерпілого ОСОБА_2 на бездіяльність слідчих СВ Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області задоволено. Зобов'язано слідчого Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області Кравця Р.В. провести у встановлений законодавством строк слідчі дії (а.с.86).

У позовній заяві позивач посилається на те, що бездіяльність слідчого щодо неефективного розслідування кримінального провадження, завдає йому моральних страждань, оскільки протягом тривалого часу жодна слідча дія не була проведена, що є порушенням його прав у кримінальному провадженні. Внаслідок цього кримінального правопорушення він зазнає матеріальних втрат, змушений погашати кредит, який був оформлений на його ім'я злочинним шляхом. З приводу зазначеного він зазнає моральних страждань, так як його майновий стан є незадовільний, єдиним його доходом є пенсія, він є інвалідом по профзахворюванню. Зазначає, що відповідно до ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведені обов'язкові складові цивільно-правової відповідальності. ОСОБА_2 не надав належних доказів заподіяння йому моральної шкоди, не довів та не підтвердив негативні явища, які сталися внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності органів досудового розслідування та прокуратури, а також наявності причинного зв'язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з таких вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст.2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст.4 ЦПК).

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів(ст.1173 ЦК України).

На підставі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Судом першої інстанції не враховано того, що бездіяльність слідчого СВ Червоноградського ВП ГУ НП України у Львівській області підтверджена належними та допустимими доказами, а саме листом Керівника Червоноградської місцевої прокуратури, який був скерований на адресу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2, в якому зазначено, що досудове розслідування кримінального провадження проводиться неефективно у зв'язку з чим місцевою прокуратурою ініційовано питання заміни слідчого (а.с.22) та ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 27 квітня 2018 року (а.с.86).

Відповідно до ст.7 Кримінального процесуального кодексу України(далі КПК) кримінальне провадження серед іншого здійснюється на засадах верховенства права та розумності строків.

У статті 8 КПК передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 28 КПК передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об'єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

У п.4 Постанови Пленуму ВССУ № 11 від 17.10.2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» роз'яснено, що оцінюючи спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень, слід враховувати послідовність та своєчасність здійснення процесуальних дій; наявність періодів бездіяльності (неактивності), причини якої мають з'ясовуватись у кожному конкретному провадженні; своєчасність повідомлення особи про підозру; обґрунтованість відкладення та зупинення кримінального провадження; своєчасність призначення кримінального провадження (кримінальної справи) до судового розгляду; повноту та своєчасність вжиття слідчим, прокурором, слідчим суддею, судом (суддею) заходів забезпечення кримінального провадження та інших заходів, спрямованих на недопущення недобросовісної поведінки учасників кримінального провадження; характер та ефективність дій, спрямованих на прискорення кримінального провадження тощо (справи "Смірнова проти Росії" від 24 липня 2003 року, "Вітрук проти України" від 16 вересня 2010 року, "Юртаєв проти України" від 31 січня 2006 року та інші).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував дані роз'яснення та дійшов помилкового висновку про те, що порушення строків досудового розслідування та його неефективність не завдають позивачу моральної шкоди, яка полягає в переживаннях через те, що причетні до злочину особи протягом тривалого часу не встановлені слідством, а тому він змушений погашати кредит, який був оформлений на підставі викраденої у нього банківської карти.

При вирішенні питання про наявність підстав для відшкодування шкоди на підставі статей 1173,1174 ЦК України правове значення має встановлення сукупності обставин: факту спричинення шкоди, неправомірності дій (бездіяльності), якими цю шкоду завдано, причинного зв'язку між фактом спричинення шкоди та неправомірними діями (бездіяльністю).

Колегія суддів зазначає, що факт спричинення шкоди підтверджується поясненнями позивача даними в судовому засіданні апеляційної інстанції про те, що 25 лютого 2017 року він впізнав злочинців, оскільки спільними зусиллями працівників служби безпеки Банку було зроблено фото фіксацію злочину і злочинців та в той же день вказані докази було передано у відділ юридичного розшуку Червоноградського МВП ГУ НП у Львівській області для встановлення осіб злочинців та їх затримання, однак слідчим жодних процесуальних дій з приводу наданих доказів не було вчинено. Крім цього, слідчим не зроблено жодного запиту у ПАТ КБ «Приватбанк» щодо надання інформації по проведенню банківських операцій з викраденою картою ОСОБА_2, не вилучено фото та відеоматеріали з камер спостереження банкоматів, в яких знімалися кошти. Позивач ствердив, що така бездіяльність завдає йому моральних переживань, оскільки він не може захистити своє право на ефективне розслідування щодо злочину вчиненого відносно його майна.

Бездіяльність слідчого підтверджується листом прокуратури, в якому прокурор підтвердив, що в ході вивчення матеріалів кримінального провадження встановлено, що досудове розслідування проводиться неефективно (а.с.22), а також неодноразовими зверненнями позивача та його адвоката до Червоноградського ВП, слідчого судді та ГУ НПУ у Львівській області з приводу бездіяльності органу досудового розслідування. Протягом року слідчим проведено лише одну процесуальну дію, що свідчить про неефективність розкриття злочину, втрату часу та доказів.

Крім цього ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 27 квітня 2018 року зобов'язано слідчого Червоноградського ВП ГУ у Львівській області провести у встановлені законом строки слідчі дії вказані у мотивувальній частині ухвали, однак ухвала суду не виконана (а.с.86).

З врахуванням встановлених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

У пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Колегія суддів вважає, що позов підлягає до частково задоволення, та стягненню в користь позивача підлягає сума в розмірі 5000 грн.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з того, що такий розмір є справедливою сатисфакцією за перенесені позивачем душевні і моральні переживання внаслідок тривалого та неефективного розслідування злочинку вчиненого відносно його майна.

Колегія суддів зазначає, що сам факт сплати коштів на погашення кредиту, якого він не отримував та що ця обставина ставить його у скрутне матеріальне становище так як єдиним його доходом є пенсія, свідчить про те, що він змушений вживати заходів для організації свого життя, а відтак з урахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин, характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, обгрунтованим розміром моральної шкоди є сума 5000 грн.,яка підлягає стягненню з Головного управління національної поліції у Львівській області на яке покладено обов'язок забезпечити належну роботу підконтрольних йому слідчих органів, що буде достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, оскільки відшкодування моральної шкоди не може слугувати для збагачення особи, а спрямоване для встановлення справедливої сатисфакції за завдані моральні переживання.

Відповідно до пунктів 3,4 ч.1, ч.2 ст.376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відтак враховуючи, наведене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відсутні підстави для задоволення позову, не застосував закон, який підлягав до застосування, а саме ст.56 Конституції України, а тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з ГУ НП у Львівській області слід стягнути судовий збір в розмірі 1600 грн.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 травня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління національної поліції у Львівській області(місце знаходження: м. Львів, пл. Ген. Григоренка,3, поштовий індекс 79007)в користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2, поштовий індекс 80100,ІПН НОМЕР_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., НОМЕР_2, виданий Червоноградським МВ ГУМВС 07.05.2009р.) 5000 (п'ять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути Головного управління національної поліції у Львівській області (місце знаходження: м. Львів, пл. Ген. Григоренка, 3, поштовий індекс 79007) в дохід держави 1600(одна тисяча шістсот)грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 23 листопада 2018 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк