Справа № 548/1844/18
Провадження №2/548/728/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.11.2018 року м. Хорол
Хорольський районний суд Полтавської в складі :
головуючого судді - Коновод О.В.
за участю секретаря судового засідання - Вовк М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Хорол у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, мотивуючи його тим, що він ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є власником житлового будинку №41, що знаходиться по вулиці Петро-Павлівська (колишня Дзержинського) у місті Хорол Полтавської області. Вказаний будинок був придбаний колишньою дружиною позивача ОСОБА_2 (відповідач 1), що доводиться копією Договору купівлі-продажу, укладеного у місті Хорол Полтавської області 27 вересня 2001 року та посвідченого державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори ОСОБА_5
Згідно цього договору ОСОБА_2 придбала у власність житловий будинок №41, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в місті Хорол по вулиці Дзержинського, на земельній ділянці розміром 1880 кв.м., та в цілому складається з: житлового будинку літ.А, жилою площею 32,9 кв.м., сараю літ.Б, сараю літ.Г, сараю літ.б, вбиральні літ.Е, газопроводу №2, водопроводу №3.
Спільне подружнє життя у позивача, ОСОБА_1, із ОСОБА_2 не склалося, 25 березня 2008 року шлюб між ними було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №31. Зазначене підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу Серія 1-КЕ №042402, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Хорольського районного управління юстиції Полтавської області 06 серпня 2008 року. Після розірвання шлюбу між, ОСОБА_1, та колишньою дружиною ОСОБА_2, було укладено угоду про поділ домоволодіння, розташованого в місті Хорол по вулиці Дзержинського, №41. Вказане доводиться копією Договору про поділ нерухомого майна (житлового будинку), що є спільною сумісною власністю, укладеного у місті Хорол Полтавської області 06 серпня 2008 року та посвідченого ОСОБА_6, приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу. Згідно цього договору учасники права спільної сумісної власності на житловий будинок №41, з господарським будівлями та спорудами, що знаходиться в місті Хорол по вулиці Дзержинського, вважають, що їхні частки у праві спільної власності на цей житловий будинок є рівними, тобто по ? (одній другій) частці у кожного.
Також між позивачем, ОСОБА_1, та ОСОБА_2, 06 серпня 2008 року були укладені у місті Хорол Полтавської області та посвідчені ОСОБА_6, приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу:
-договір купівлі продажу частини житлового будинку, згідно якого ОСОБА_2 передала позивачу, ОСОБА_1, у власність ? частину житлового будинку №41 з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в місті Хорол по вулиці Дзержинського.
Відповідно до розпорядження Хорольського міського голови Хорольської міської ради Полтавської області від 18 січня 2016 року №5-р вулиця Дзержинського у місті Хорол була перейменована на вулицю Петро-Павлівську.
Так, з 06 серпня 2008 року позивач став одноособовим власником житлового будинку № 41, загальною площею 55,2 кв.м, житловою площею 32,9 кв.м, з господарським будівлями та спорудами, що знаходиться в місті Хорол Полтавської області по вулиці Петро-Павлівська (колишня Дзержинського), та присадибної земельної ділянки. Вказане доводиться інформаційною довідкою від 27 вересня 2018 року №139320415, сформованою державним реєстратором Хорольської РДА Полтавської області ОСОБА_7
Згідно довідки виконавчого комітету Хорольської міської ради Хорольського району Полтавської області від 26 вересня 2018 р. №5167 та записів у Домовій книзі для прописки громадян, які проживають у ІНФОРМАЦІЯ_2, у вище вказаному будинку зареєстровані: 1) позивач, ОСОБА_1, власник будинку; 2) колишня дружина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3; 3) позивача донька ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище Лимар) ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4; 4) позивача син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5; 5) позивача сестра ОСОБА_10 ,ІНФОРМАЦІЯ_6.
Позивач вважає, що ОСОБА_2 (відповідач 1), ОСОБА_1 (відповідач 2) та ОСОБА_4 (відповідач 3) втратили право користування житловою площею за адресою: Полтавська область, місто Хорол, вулиця Петро-Павлівська (колишня Дзержинського), будинок № 41, з наступних підстав: Після розірвання шлюбу та продажу нерухомого майна позивачу, ОСОБА_1, а саме після 06 серпня 2008 року, ОСОБА_2 (відповідач 1), разом із спільними дітьми: ОСОБА_3 (відповідач 2) та ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище Лимар) ОСОБА_8 (відповідач 3), - добровільно зібравши усі свої речі залишили місце проживання по вулиці Петро-Павлівська (колишня Дзержинського), №41, у місті Хорол Полтавської області, та виїхали у місто ОСОБА_5, де проживають і зараз. З того часу у будинок за адресою «прописки» відповідач 1, відповідач 2 та відповідач 3 жодного разу не поверталися, станом житла не цікавляться, по телефону вони не спілкуються, листи один одному не пишуть, спільний побут не ведуть.
Так, відповідачі уже понад один календарний рік (десять років) відсутні за місцем їх реєстрації, що за адресою: вулиця Петро-Павлівська (колишня Дзержинського), №41, місто Хорол Полтавської області. Усі витрати по утриманню домоволодіння та оплаті комунальних послуг несе позивач, ОСОБА_1.
12 вересня 2018 року комісією у складі: депутата Хорольської міської ради Полтавської області ОСОБА_11, громадян ОСОБА_12 та ОСОБА_13, - було проведено обстеження житлового будинку №41 по вулиці Петро-Павлівська (колишня - Дзержинського) у місті Хорол Полтавської області, в результаті якого підтверджено відсутність відповідачів за місцем їх реєстрації і складено відповідний акт. В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник не з»явилися, але в позовній заяві прохали про розгляд справи у їх відсутність.
Відповідачі в судове засідання не з»явилися з невідомих суду причин, хоча належним чином були повідомлені відповідно до ч. 11ст.128 ЦПК України про дату, час і місце розгляду справи, відзиву не подали, а тому на підставіст. 280 ЦПК Українисуд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого заперечень від позивача не надходило.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді цієї справи, що відповідає положеннямст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6ст. 259 ЦПК Українискладаннярішення суду було відкладено на строк не більш як десять днів, тому у відповідності до ч. 5ст. 268 ЦПК Українидатою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Згідно до ст. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 47 Конституції України проголошено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до ст.150Житлового кодексу Української PCP громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інше не заборонені законом угоди.
Згідно із ст.156ЖК України та ст.405ЦК України право члена сім'ї власника квартири, який не є його співвласником, на користування цією квартирою обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цій квартирі.
Частиною 1 статті 156ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні
з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Статтею 3 СК України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК України зазначає, що до членів сімї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
У рішенні Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п'ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім'ї) від 03.06.1999 р. у справі №1-8/99 №5-рп/99, зазначено, що щодо поняття „член сімїКонституційний Суд України виходить з обєктивної відмінності його змісту від галузі законодавства, підкреслюючи при цьому, що навіть міжнародно-правовими актами не встановлено єдиних критеріїв чи поосібного переліку членів сімї.
Аналіз змісту норм галузевого законодавства, що регулює питання втрати права користування житловим приміщенням, дозволяє віднести до членів сімї власника осіб, які проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство; колишніх членів сімї власника, зокрема осіб, які проживають з власником, але з певного часу вже не є членами сімї; члени сімї колишнього власника, зокрема особи, які проживають у житлі, право власності на яке перейшло від громадянина, який зберігає сімейні стосунки з користувачами жилого приміщення, до інших осіб; колишніх членів сімї колишнього власника житлового приміщення.
Відповідно до ч. 2 ст. 405ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.
У пункті 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав» зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут,частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бутиЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбаченіглавою 32 ЦК.
З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положеннястатті405 ЦК.
Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.
Згідно з ч.1ст. 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно із ст.. 391 ЦК України власник майна (будинку) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41Конституції України та ст.1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника, місце його реєстрації та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2ст.8Конвенції чітковизначає підстави,за якихвтручання державиу використанняособою прав,зазначених вп.1цієї статті,є виправданим.Таке втручаннямає бутипередбачене закономі необхіднев демократичномусуспільстві,а такожздійснюватися вінтересах національноїі громадськоїбезпеки абоекономічного добробутукраїни,для охоронипорядку ізапобігання злочинності,охорони здоровячи моралі,захисту праві свободінших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Реєстрація місця проживання чи перебування фізичних осіб в Україні регулюється Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02.03.2016 року № 207.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Функції з реєстрації місця проживання / зняття з реєстрації місця проживання громадян (орган реєстрації) здійснюють виконавчі органи сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради (ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затвердженихПостановою КМУ від 02.03.2016 року № 207).
Статтею 7 Закону України«Про свободупересування тавільний вибірмісця проживанняв Україні» чітко визначені підстави зняття з реєстрації місця проживання особи, зокрема, зняття зреєстрації здійснюєтьсяв деньзвернення особи на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Аналогічні положення встановлені пунктом 26 Правил реєстрації місця проживання. Так, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Отже, рішення суду у цивільній справі про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстраційного обліку.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положеннями ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З вищенаведеного випливає, що ОСОБА_2 (відповідач 1), ОСОБА_9 (відповідач 2) та ОСОБА_4 (відповідач 3), у серпні 2008 року, більше ніж один календарний рік назад, добровільно виселились і вивезли усе належне їм майно з будинку позивача, тобто добровільно змінили своє місце проживання, вибувши в інше жиле приміщення.
З моменту виселення (з серпня 2008 року) вони без поважних причин за адресою їх реєстрації не зявлялися.
Окрім того, відповідач 1 не є членом сімї позивача, адже шлюб між ними розірвано. Ніяких домовленостей щодо порядку користування житловим будинком між позивачем та відповідачами не встановлено.
Таким чином, відповідачі втратили право користування житлом, яке знаходиться по вулиці Петро-Павлівська (колишня Дзержинського), №41 у місті Хорол Полтавської області, у звязку з їх відсутністю більше ніж один календарний рік у даному житловому приміщенні.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази, приймаючи до уваги їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, враховуючи правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та беручи до уваги ту обставину, що позивач позбавлена можливості у досудовому порядку вирішити заявлене питання, а визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідне позивачу для захисту своїх прав та обовязків, як власника нерухомого майна, у тому числі тягаря утримання майна (ст. 322 ЦК України), суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовної заяви.
На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 76, 78, 81, 89, 133, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 353, 355, 356ЦПК України, ст. ст.317,319,391 ЦК України,Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, такими, що втратили право користування житловим будинком №41 по вулиці Петро-Павлівська в місті Хорол Полтавської області, із зняттям їх з реєстраційного обліку в будинку позивача ОСОБА_1.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до пп.15.5 п.15розділу ХІІІ «Перехідні положення»ЦПК України,до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Хорольський районний суд Полтавської області.
Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу 30.11.2018 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_10, місце реєстрації та проживання: 37800, Полтавська обл., м. Хорол, вул. Петро-Павлівська (колишня Дзержинського), буд. №41 РНОКПП НОМЕР_1.

Представник в інтересах позивача: адвокат ОСОБА_14, місцезнаходження: 37860, АДРЕСА_1. Відповідач 1: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, місце реєстрації: 37800, Полтавська обл., вул. Петро-Павлівська (колишня - Дзержинського), буд. №41, РНОКПП НОМЕР_2.

Відповідач 2: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8, місце реєстрації: 37800, Полтавська обл., вул. Петро-Павлівська (колишня - Дзержинського), буд. №41, РНОКПП РНОКПП не відомий.

Відповідач 3: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, місце реєстрації: 37800, Полтавська обл., вул. Петро-Павлівська (колишня - Дзержинського), буд. №41, РНОКПП РНОКПП не відомий.

Суддя: О.В. Коновод