Дата документу 07.12.2018 Справа № 336/491/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/491/18 Головуючий у 1 інстанції Голубкова М.А.
Провадження № 22-ц/807/586/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат, зумовлених хворобою дитини,-

В С Т А Н О В И ЛА:

У січня 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат, зумовлених хворобою дитини.

В обґрунтування позову зазначала, що ОСОБА_5 є донькою сторін, яка після розірвання між ними шлюбу мешкає з нею. З відповідача стягуються аліменти на утримання дитини. Вона бажає залучити відповідача до участі в додаткових видатках на утримання доньки, яка страждає на такі захворювання: скелетний 1 клас, тенденція до постеріоротації нижньої щелепи; дентоальвелярний 1 клас за Енглем, наявність гіперконтактів у ділянці бічної групи зубів, відсутність контактів у фронтальній ділянці; краніо-мандибулярна дисфункція, лицеві болі внаслідок психоемоційного стресу; гіпертонус жувальних м'язів; компресія атлант-окципітального суглобу; дисфункція СНЩС; міопія; шийний лордоз; вегето-судинна дистонія, пролапс мітрального клапану; вторинна олігоменорея.

Вказані захворювання були виявлені в 2015 році і з того часу донька постійно перебуває під наглядом лікарів, отримуючи лікування в закладах охорони здоров'я міст Запоріжжя та Києва. Відновлення здоров'я дитини потребує значних фінансових витрат, які вона вже понесла і продовжує нести. До вказаних видатків відносяться вартість консультацій лікарів; стоматологічних послуг, з необхідністю отримання яких пов'язане одне з захворювань дитини; необхідних для відновлення здоров'я медичних препаратів; транспортних витрат на поїздки до інших населених пунктів; харчування під час таких поїздок; здійснення необхідних медичних досліджень.

У зв'язку з проведенням обстеженням та лікувальних заходів у м. Києві вона змушена була купувати продукти харчування для підтримання фізичних сил хворої дитини, чеки та квитанції частково збереглися.

Транспортні витрати включають : залізничні квітки Запоріжжя -Київ-Запоріжжя та витрати на користування маршрутами таксі Вільнянськ -Запоріжжя -Вільнянськ, а також місцевий маршрутний зв"язок по Запоріжжю і користування послугами метрополітену у м. Київі.

За час з травня 2017 р. по час звернення до суду на лікування дочки нею витрачено: на консультацію лікарів -спеціалістів, стоматологічні послуги 35 719 грв.98 коп.; придбання лікарських засобів 10 713 грв.89 коп., проведення аналізів 548 грв. 80 коп. ; транспортні витрати на поїздку до Києву та зворотній шлях близько 9 214 грв. 45 коп.; харчування у м. Києві, пов"язне з обстеженням та лікувальними заходами близько 2171 грв.45 коп., придбання оправи для корекції зору за рекомендацію лікаря-факівця -492,00 грв.

На зазначенні цілі позивач протягом вказаного періоду з травня 2017 р. по 29 січня 2018 р. вже витратила 58851 грн. 57 коп., 1/2 частину яких в сумі 29425грн. 79 коп. просила стягнути з батька дитини.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2018 року позовну заяву задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати, викликані хворобою дитини, в сумі 29 425 грв.78 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 у дохід держави 704 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_4 скориставшись своїм правом на відзив вказала, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим тому просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а. с. 5, 6).

Мають дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якої з ОСОБА_3 рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя стягнуто аліменти в розмірі однієї четвертої частини заробітку на користь позивача (а. с. 8-9 ).

Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти)присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Статтею 185 СК України передбачено, що, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір таких витрат визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Згідно Правових позицій, викладених у п.п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд враховує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Колегія суддів вважає, що витрати на лікування дітей відносяться до додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 грудня 2018 року

Головуючий:

Судді: