АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2018 року м. Чернівці

справа № 720/1149/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І. Б.

секретар Скакун К.В.

з участю позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника третьої особи - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 18 квітня 2018 року (головуючий у суді першої інстанції - суддя Вівчар Г. А.),

встановив:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який у подальшому було уточнено, до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Зазначав, що з 1988 року проживав однією сім'єю з третьою особою ОСОБА_5 у господарстві батьків дружини по АДРЕСА_1.

Під час їх спільного проживання з 1995 року за спільні коштами ними було перебудовано старий будинок, в якому проживала мати дружини - ОСОБА_8, зі збільшенням площі з 50 до 140 кв. м, а з часом побудовано інші господарські споруди.

У 2016 році право власності на спірне нерухоме майно по АДРЕСА_1 зареєстровано в порядку п.43 Постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на ОСОБА_8 як на майно, що побудовано до 05 серпня 1992 року, що не відповідає дійсності.

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Спадкоємцем, яка прийняла спадщину, є відповідачка ОСОБА_2

Посилаючись на незаконність реєстрації спірного нерухомого майна за ОСОБА_8, яка подала для реєстрації недостовірні дані щодо років будівництва будинку та господарських будівель, порушення його права на будівельні матеріали, які були використані у процесі будівництва, на визнання за ним права власності як забудовника, позивач просив скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою АДРЕСА_1, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №15596763, реєстраційний номер об'єкта нерухомості майна №30.

Рішенням Новоселицького суду Чернівецької області від 18 квітня 2018 року позов задоволено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

Зокрема, суд виходив з того, що показаннями свідків доведено що поліпшення спірного нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 проводилося за участі позивача та за його кошти, а враховуючи, що житловий будинок літ. А піддавався реконструкції, набув статусу самочинного будівництва, оформлення права власності на нього у порядку, визначеного постановою Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на ОСОБА_8 є помилковим.

Суд першої інстанції також зробив висновок, що реєстрація за ОСОБА_8 права власності на спірне нерухоме майно порушує права позивача як особи, яка приймала участь у самочинному будівництві та суперечить порядку державної реєстрації.

Проте з таким висновком повністю погодитись не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що згідно з п. п. 1 - 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Предметом спору у справі є державна реєстрація права власності спадкодавця ОСОБА_8 на нерухоме майно, яка на думку позивача вчинена з порушенням закону та його прав як особи, яка здійснювала поліпшення нерухомого майна.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №15596763 за реєстраційним номером об'єкта нерухомості 30 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано 27 липня 2016 року за ОСОБА_8

За твердженням позивача поліпшення нерухомого майна з його участю мало місце упродовж 90-х років минулого століття, що унеможливлювало реєстрацію права власності на нього лише за ОСОБА_8

Колегія суддів вважає, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними та недоведеними.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України у редакції 2004 року, що була чинною на час подання позову, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічною за змістом є норма ч. 1 ст. 4 ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

За нормою ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Встановлено, що спірний житловий будинок та інші будівлі знаходиться на земельній ділянці, яка за життя належала спадкодавцю ОСОБА_8 (а.с.13).

Сторонами у справі визнається, що спірне нерухоме майно до його реконструкції та поліпшення належало на праві власності ОСОБА_8

У справі відсутні дані і на них не посилається позивач про те, що ОСОБА_8 за життя відчужувала право власності на спірне нерухоме майно іншим особам.

За змістом законодавства, яке було чинним на час, з яким позивач пов'язує проведення реконструкції житлового будинку та будівництва господарських будівель (Закон України «Про власність», ЦК УРСР 1963 року), право власності на житловий будинок виникає в особи, яка збудувала його на відведеній їй в установленому порядку земельній ділянці, після здачі будинку в експлуатацію та реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Позов сторонніх для забудовника, осіб, або членів його сім'ї чи родичів про визнання права власності на частину житлового будинку може бути задоволено лише у випадку коли між цими особами та забудовником існувала домовленість про створення спільної власності на житловий будинок і саме в цих цілях вони вкладали свою працю та кошти у будівництво будинку.

Оскільки позивач ОСОБА_1 не був забудовником спірного будинку з початку його будівництва, не був членом сім'ї забудовника - ОСОБА_8, то він, не міг набути та не набув права на реконструйований житловий будинок.

Позивач не посилався на наявність між ним та власником будинку ОСОБА_8 домовленості про створення спільної власності на житловий будинок.

Отже, державна реєстрація права власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_8 не порушує прав та інтересів позивача, а тому його позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Можлива участь позивача разом з третьою особою ОСОБА_5, з якою він певний час проживав без реєстрації шлюбу, а в подальшому перебував у зареєстрованому шлюбі, у реконструкції житлового будинку та зведенні чи реконструкції господарських будівель не є підставою для виникнення права власності на спірне нерухоме майно чи на будівельні матеріали.

Описуючи зміст показань свідків, як доказів участі позивача у проведенні поліпшень нерухомого майна у певний період, суд першої інстанції не звернув уваги на зміст матеріалів інвентаризаційної справи №20164, відповідно до яких практично усі будівлі по АДРЕСА_1 збудовано до 1990 року за винятком огорожі та вигрібної ями.

Суд також не зважив на те, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є неефективним та не спрямований на захист можливого порушеного права, оскільки за наслідками скасування державної реєстрації права власності на майно за спадкодавцем позивач не набуває права власності на спірне майно.

У порушення норми ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд першої інстанції також вийшов за межі підстав позову та зробив висновок про те, що спірний житловий будинок є самочинно реконструйованим майном, що унеможливлювало його державну реєстрацію.

Проте із підстав ст. 376 ЦК України позов ОСОБА_1 не заявлявся.

Указаного суд першої інстанції до уваги не взяв та безпідставно задовольнив позовні вимоги.

З огляду на наведене у задоволенні вимог позивача ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності спадкодавця ОСОБА_8 на нерухоме майно є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 18 квітня 2018 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1057 (тисячу п'ятдесят сім) гривень 20 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 10 липня 2018 року.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: І. М. Литвинюк

І. Б. Перепелюк