Ухвала

Іменем України

02 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 754/11492/16-ц

провадження № 61-14616ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду міста Києва від 26 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів,

встановив:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є пенсіонером, інвалідом ІІ групи, не працює, іншого доходу, крім пенсії за віком у розмірі 1 350 грн щомісячно, не має. Зазначала, що її донька ОСОБА_5, яка є працездатною особою, неповнолітніх дітей чи інших осіб на утриманні не має, відмовляється добровільно надавати їй матеріальну допомогу.

Ураховуючи викладені обставини, просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 3 тис. грн щомісячно.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 06 лютого 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання у розмірі 3 тис. грн щомісячно, починаючи з 16 вересня 2016 року до зміни матеріального та сімейного стану сторін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 26 лютого 2018 року заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову.

Не погоджуючись із постановою апеляційного суду, ОСОБА_4 оскаржила її в касаційному порядку.

Вважає, що суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення помилково врахував доводи ОСОБА_5 про її незадовільний стан здоров'я, оскільки під час розгляду справи в районному суді остання не скористалась своїм правом на подання відповідних доказів на підтвердження заперечень проти позову. Крім того, зазначає, що апеляційний суд усупереч вимогам статті 13 та частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) вийшов за межі заявлених відповідачем в апеляційній скарзі вимог, оскільки вона просила скасувати заочне рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, а не ухвалювати нове рішення. Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, застосувавши положення статей 202, 205 Сімейного кодексу України (далі - СК України), виходив із того, що у відповідача, яка є інвалідом ІІ групи, відсутня можливість надавати позивачу матеріальну допомогу. Крім того, суд зазначив, що у ОСОБА_4 є інша донька, на яку також покладено обов'язок утримувати непрацездатну матір.

Колегія погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Убачається, що ОСОБА_5 встановлена інвалідність ІІ групи загального захворювання безстроково. Вона потребує постійного лікування.

Призначений відповідачу розмір пенсії є меншим, ніж у позивача.

Крім того, судом встановлено наявність у ОСОБА_4 другої доньки.

Таким чином, встановивши характер правовідносин, правильно застосувавши норми матеріального права, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у стягненні з відповідача аліментів на матір у зв'язку неможливістю надавати їй таку матеріальну допомогу.

Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, вийшов за межі вимог апеляційної скарги, колегія відхиляє, оскільки таке повноваження суду апеляційної інстанції передбачене частиною четвертою статті 367 та статтею 374 ЦПК України.

Доказів, які б спростовували факт майнової неспроможності ОСОБА_5 сплачувати аліменти, ОСОБА_4 не надала.

Інші доводи скарги на законність та обґрунтованість рішення апеляційного суду не впливають.

З огляду на викладене правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої, частинами п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду міста Києва від 26 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В. І. Крат