АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/1837/18

Провадження № 22-ц/787/1130/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Ковальчук Н.М., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання : Брикса Ю.Ю.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1;

відповідачі: ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 22 лютого 2018 року, ухваленого в складі судді Панас О.В., повний текст якої складено 22 лютого 2018 року, у справі №569/1837/17,

в с т а н о в и в :

07 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

З метою забезпечення вказаного позову, того ж дня, 07 лютого 2018 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок по вул. Джона Ріда, 9 в м. Рівне та заборони будь-яким особам вчиняти дії щодо реалізації вказаного житлового будинку. Зазначає, що під час розгляду справи існує загроза відчуження вказаного майна відповідачем іншим особам. Вважає, невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або навіть унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення її позовних вимог та порушить її право на житло, оскільки іншого житла у неї немає.

Ухвалою судді Рівненського міського суду від 22 лютого 2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Накладено арешт на 1/2 частку житлового будинку № 9 по вул. Р.Джона (Конотопської Битви), 9 в м. Рівне, 33000, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

Ухвалу допущено до негайного виконання.

Ухвала мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

В поданій на ухвалу суді апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» вказує на її незаконність, оскільки судом порушено норми матеріального та процесуального права. Судом не враховано, що з 13 червня 2008 року банк набув статусу іпотекодержателя за договором про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 08 грудня 2011 року, а тому вказана ухвала порушує його права іпотекодержателя.

Просить судове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про поділ майна подружжя. Оскільки позивач звернулася до суду за захистом порушеного свого права, тому заходи забезпечення позову можуть бути вжиті виключно в її інтересах щодо ? частини спірного будинку, не порушуючи право власності на майно інших осіб. Суд виходив також з того, що вимога в частині заборони будь-яким особам вчиняти дії щодо реалізації вказаного житлового будинку до задоволення не підлягає, оскільки є некоректною так як не містить в собі імені осіб, яким слід заборонити вчиняти такі дії, а визначений захід забезпечення позову у виді арешту включає в себе заборону на право розпорядження майном.

Проте погодитись з таким висновком суду колегія суддів не може з таких підстав.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, а не наявність належних і переконливих доказів.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Підпунктом п. 2 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Таким чином, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Також вбачається, що 13 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (18 грудня 2009 року перейменованого в ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту № 113592690, згідно якого останній отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 198000,00 доларів США зі сплатою по процентній ставці 15% річних зі строком повернення до 11 червня 2018 року.

В порядку забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 13 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 210821, відповідно до якого у випадку невиконання позичальником зобовязань, поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник.

13 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого останній отримав кредит в національній валюті в розмірі 6090,00 гривень зі сплатою по процентній ставці 20,9 % річних зі строком повернення до 11 червня 2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 13 червня 2008 року укладено договір іпотеки №87960 предметом яких є житловий будинок та земельна ділянка за кадастровим номером № :01:029:0247 по вул. Джона Ріда, 9 (Конотопської Битви ), буд. 9 в м. Рівне.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «ДельтаБанк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «ДельтаБанк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «ДельтаБанк» замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до АТ «ДельтаБанк» прав вимоги до боржників, до АТ «ДельтаБанк» переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

За таких обставин ПАТ «ДельтаБанк» набуло право іпотекодержателя за вказаними кредитними договорами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Таких вимог судом першої інстанції вищевказаного не врахував та не звернув увагу на те, що спірне іпотечне майно.

ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «ДельтаБанк» 08 грудня 2011 року передане новому кредитору ПАТ «ДельтаБанк» шляхом відступлення прав вимоги банку за іпотечним договором, а тому застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, іпотекодержателем якого є ПАТ «ДельтаБанк», порушує його права іпотекодержателя спірного нерухомого майна.

Крім того, суд забезпечивши позов шляхом накладання арешту на спірне майно безпідставно не залучив як сторону по справ ПАТ «ДельтаБанк», чим порушив його права як іпотекодержателя такого майна.

Суд також не врахував, що договір іпотеки та договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором новому кредитору ПАТ «ДельтаБанк» є діючими, позивачем не оспорені.

На підставі вищенаведеного, враховуючи, що заявником належним чином не обґрунтовано необхідність вжиття запропонованого заходу забезпечення позову, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви.

Пунктом 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового є невідповідність висновків суду встановленим обставинам, порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, ст. 376, ст. 382-384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ПАТ «ДельтаБанк» задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 22 лютого 2018 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 липня 2018 року.

Головуючий :

Судді: