Справа № 373/1603/17 Головуючий у І інстанції Рева О. І.
Провадження № 22-ц/780/1230/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 43 10.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області

у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Марченка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області, ухваленого в м. Переяслав-Хмельницький 27 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення тимчасового жильця без надання іншого жилого приміщення,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про виселення тимчасового жильця без надання іншого жилого приміщення, просила виселити з житлового будинку № 10 по вул. Трубайлівська в м. Переяслав-Хмельницький відповідача ОСОБА_3 як тимчасового мешканця без надання іншого жилого приміщення.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належить житловий будинок № 10 по вул. Трубайлівська в м. Переяслав-Хмельницький Київської області. Відповідач ОСОБА_3 з її дозволу вселилася в належний їй будинок для здійснення догляду за нею в звязку із незадовільним станом здоровя позивача, через нетривалий час замість здійснення догляду ОСОБА_3 вчиняє з нею сварки, що переросли в постійні, в будинку не прибирає, не готує, ліками не забезпечує. Вона неодноразово вимагала від відповідача звільнити належний їй житловий будинок, оскільки спільне проживання в будинку є неможливим та підриває стан її здоровя, вважає, що відповідача має бути виселено як тимчасового мешканця відповідно до ст. 99 ЖК України.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2017 року, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що оскільки вона як власник будинку не надала згоду на реєстрацію відповідача ОСОБА_3, а тільки надала згоду на вселення в будинок на певний час на час хвороби, то ОСОБА_3 за правилами ст. 98 ЖК України є тимчасовим жильцем. В судовому засіданні було встановлено, що з квітня 2017 року вона, ОСОБА_2, вимагає від ОСОБА_3, щоб остання в добровільному порядку виселилася з належного позивачу будинку, оскільки замість догляду за нею знущається над позивачем, а догляд здійснював соціальний працівник Переяслав-Хмельницького центру соціального захисту пенсіонерів та інвалідів, про що нею надано довідку. Даним обставинам суд не надав правової оцінки, ухваливши незаконне та необґрунтоване рішення.

В судовому засіданні досліджувалися письмові докази, в тому числі будинкова книга, з якої вбачається, що в звязку із одруженням ОСОБА_3 в 1999 році виписалася із будинку та переїхала в інше місце проживання, а саме в с. Демянці, до проживала в іншій сімї до лютого 2017 року, після цього, залишаючись зареєстрованою в ІНФОРМАЦІЯ_1, тимчасово вселилася в її житловий будинок. Не встановлено судом і ведення спільного господарства позивачем та відповідачем, навпаки, остання з квітня 2017 року постійно сварилася з нею.

Свідки, на показання яких посилається суд, є упередженими, на що суд не звернув уваги.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідач ОСОБА_3 викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання (26 березня 2018 року). З опублікуванням оголошення про виклик відповідач згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Залишаючи без задоволення позов ОСОБА_2 виселення тимчасового жильця без надання іншого жилого приміщення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач має статус члена сімї позивача, як власника будинку, що виключає застосування положень ст. ст. 98, 99 ЖК України до правовідносин виселення з житлового приміщення відповідача, як тимчасового мешканця, що визначено позивачем предметом позову.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку № 10 по вул. Трубайлівська, м. Переяслав-Хмельницький Київської області, на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок № 2022 від 20 грудня 1974 року (а. с. 5).

ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_2 і станом на сьогоднішній день разом із своєю дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 січня 2015 року розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а. с. 22).

Згідно довідки Демянецької сільської ради від 14 вересня 2017 року № 718, ОСОБА_3 зареєстрована, але не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 20).

07 серпня 2017 року депутатом Переяслав-Хмельницької міської ради складено акт обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_2, згідно якого ОСОБА_2 прописана та проживає у власному будинку, має слабий стан здоровя, після перенесеного інсульту пересувається за допомогою милиць, потребує постійної уваги з боку соціальних служб міста та матеріальної підтримки. Після смерті сина прийняла до себе жити дочку ОСОБА_3 та її дочку ОСОБА_6, які прописані в с. Демянці та не спілкувалися з власницею будинку впродовж останніх років. Замість допомоги від дочки та онуки в родині почалися побутові суперечки, які переросли в щоденні скандали та образи. (а. с. 10).

В матеріалах справи на а. с. 38 46 містяться рапорти і матеріали поліцейських перевірок за 2017 рік за заявами ОСОБА_3 з приводу конфліктів із матірю, в тому числі висновок експерта № 119 від 06 жовтня 2017 року, згідно якого, у ОСОБА_3 виявлено легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки; враховуючи характер, локалізацію та ступінь вираженості ознак загоєння вказаних тілесних ушкоджень, термін їх утворення може відповідати даті, на яку вказує потерпіла і слідчий у постанові, тобто 27 вересня 2017 року. Зі слів потерпілої мати побила милицями.

Наведені обставини підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилалася на те, що відповідач є тимчасовим мешканцем, яка добровільно відмовляється на її вимогу звільнити спірну квартиру, а тому підлягає виселенню в примусовому порядку.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням не інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сімї власника будинку (квартири) зобовязані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сімї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сімї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ст. ст. 98, 99 ЖК УРСР наймач жилого приміщення та члени його сімї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сімї наймача. Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень (частина перша статті 48). Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобовязані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сімї, а також тимчасові жильці зобовязані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно зі ст. 157 ЖК України членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач вселилася у спірну квартиру як член сімї власника будинку, підстави для її виселення зі спірного будинку як тимчасового мешканця на підставі ст. 99 ЖК України відсутні.

Висновки суду першої інстанції є правильними. Обставин, за умови настання яких відповідач підлягає виселенню зі спірного будинку, позивачем не доведено.

Не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3 зареєстрована за іншою адресою, а тому є тимчасовим жильцем, оскільки належність до членів сімї власників житла їх дітей безпосередньо визначена ст. 64 ЖК УРСР.

Доводи апеляційної скарги про наявність конфліктів висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки позивачем невірно визначено правові підстави проживання відповідача в будинку та відповідно обрано некоректний спосіб захисту своїх прав, який в даному випадку задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд звертає увагу, що із позовними вимогами про виселення відповідача як члена сімї власника житла із підстав, передбачених ст. 116 ЖК УРСР, ОСОБА_2 до суду не зверталась.

Позивачем у апеляційній скарзі надано додаткові докази характеристику на ОСОБА_2, довідку Переяслав-Хмельницького центру соціального захисту пенсіонерів та інвалідів, довідку Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу ГУ МВС України в Київській області, які не можуть бути оцінені апеляційним судом, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Таких виняткових випадків неможливості надання доказів до суду першої інстанції ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не зазначено.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагеєв В.О.

ОСОБА_7