Справа № 750/6209/17 Провадження № 22-ц/795/652/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Губар В. С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді Губар В.С.,

суддів Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.

із секретарями судового засідання Шапко В.М., Позняк О.М.

Позивач ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_3

Треті особи Чернігівська міська рада, Деснянська районна у м. Чернігові рада

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Чернігівська міська рада, Деснянська районна у м. Чернігові рада, про усунення перешкод у користуванні майном,

місце ухвалення судового рішення м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення 27 березня 2018 року

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов»язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні квартирою № 9 в будинку № 75-б по проспекту Миру в місті Чернігові шляхом знесення за свій рахунок частини огорожі на ділянці по вулиці Гоголя, 3-б, та приведення її у відповідність з вимогами пункту 6.7 ДБН Б.2.2-5.:2011 «Благоустрій територій».

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що зведена відповідачем ОСОБА_3 більш ніж триметрова огорожа порушує її умови проживання у будинку, спричиняє незручності та порушує її права як власника квартири АДРЕСА_1, оскільки не забезпечує належну інсоляцію, а також провітрювання суміжних територій та унеможливлює безперешкодний проїзд пожежних машин до будинку. Наголошує, що висота огорожі не повинна перевищувати двох метрів.

Вказує, що огороджувальна конструкція виконана з порушенням чинного законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил під час будівництва, реконструкції обєктів та споруд, а також з порушенням Закону України «Про благоустрій населених пунктів» у звязку з тим, що перевищує 2,0 м та ширина і конструкція не забезпечує належну інсоляцію та провітрювання суміжних територій.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 березня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що зведена відповідачем ОСОБА_3 огороджувальна конструкція виконана з порушенням чинного законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил під час будівництва, реконструкції обєктів та споруд, а також з порушенням Закону України «Про благоустрій населених пунктів» у звязку з тим, що перевищує 2,0 м та ширина і конструкція не забезпечує належну інсоляцію провітрювання суміжних територій, що підтверджується актом комісії Чернігівської міської ради від 23.03.2017 року та відомостями з Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт.

Апелянт посилається на порушення відповідачем норм у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, правил пожежної безпеки і зазначає, що 28 березня 2017 року КП «Муніципальна поліція» вручено припис відповідачу на усунення виявлених порушень Правил благоустрою м. Чернігова, та зобов»язано привести висоту огороджувальної конструкції по периметру земельної ділянки до висоти 2,0. За невиконання зазначених вимог відповідача притягнуто до адміністравтивної відповідальності та накладено штраф.

Апелянт наголошує, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги наказ Управління державного архітектурно-будівельного контролю Чернігівської міської ради від 30.08.2017 року «Про скасування реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт: № ЧГ 05 від 12.08.2015 року на обєкт будівництва «Реконструкція будинку з будівництвом прибудови», що знаходиться за адресою м. Чернігів, вул. Гоголя, 3Б.

Вказує, що висновком судової будівельно-технічної експертизи від 07.02.2018 року встановлено, що відстань паркану до квартири позивача не відповідає вимогам п. 8.2 ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека обєктів будівництва. Загальні вимоги.».

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що будівництво будинку, де проживає позивач, розпочате пізніше будівництва будинку № 3-Б по вул. Гоголя в м. Чернігові, оскільки рішенням Чернігівської міської ради від 29.12.2004 року «Про надання, вилучення та передачу земельних ділянок в межах м. Чернігова та надання дозволу на розроблення проекту відведення земельних ділянок» ОСОБА_4 передано у власність безоплатно для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд земельну ділянку площею 0,0484 га по вул. Гоголя, 3Б в м. Чернігові і вказана земельна ділянка була вільна від будь-яких забудов.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 проситьзалишити без змін рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 березня 2018 року, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, посилаючись на те, що зведена відповідачем конструкція жодним чином та ніякі права позивача не порушує.

Іншими учасниками справи відзиви на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавались.

Представник Деснянської районної у м. Чернігові ради в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, відтак апеляційний суд ухвалив розглядати справу у відсутність нез»явившихся учасників справи.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала та просила скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Адвокат ОСОБА_6 представник ОСОБА_3, у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав та наголошував на безпідставності і необґрунтованості вимог позивача, посилаючись, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, а його довірителем жодні права або інтереси ОСОБА_2 не порушені, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Представник Чернігівської міської ради у судовому засіданні апеляційного суду висловила згоду з апеляційною скаргою позивача, рішення суду першої інстанції просила скасувати, ухвалити нове рішення та задовольнити вимоги позивача, оскільки Чернігівська міська рада не надавала відповідачеві дозволу на будівництво у центрі міста огороджувальної конструкції, яка зведена з порушенням чинного законодавства та будівельних норм і правил.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду та дослідивши інвентаризаційну справу на будинок № 3Б по вул. Гоголя в м. Чернігові, матеріали цивільної справи і обговоривши доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що збудований відповідачем паркан не порушує права позивача за критерієм інсоляції її квартири, формальне недотримання відповідачем при будівництві паркану вимог будівельних норм і правил не тягне за собою для позивача жодних правових наслідків. Також судом зазначено, що будівництво будинку № 75б по проспекту Миру в місті Чернігові, у якому проживає позивач, розпочато пізніше будівництва будинку 3-б по вулиці Гоголя в місті Чернігові, при цьому порушення відповідачем при будівництві паркану зовнішніх меж його розташування нічим по справі не підтверджується і прийшов до висновку про недоведеність вини відповідача у порушенні нормативної відстані від зведеного паркану відповідача до будинку позивача.

З рішенням суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Вирішуючи по суті даний спір, апеляційний суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). За правилами статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Зважаючи на особливості предмета спору та обставини цієї конкретної справи, апеляційний суд приходить до переконання необхідності забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами у даній справі.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено такі фактичні обставини справи.

ОСОБА_2 є власником квартири № 9 у пятиповерховому будинку № 75-б по проспекту Миру в місті Чернігові на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.2002 року.

Апеляційним судом установлено, що ОСОБА_3 на підставі нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу від 25.12.2013 р. є власником житлового будинку житловою площею 42,2 кв.м, що розташований у м. Чернігові по вул.Гоголя, 3б на належній відповідачеві на праві власності за договором купівлі-продажу від 25.12.2013 р. земельній ділянці площею 0,0484 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Зазначені обставини в апеляційному суді ніхто не спростовував і не заперечував.

Як установлено апеляційним судом з матеріалів справи, між мешканцями багатоквартирного п»ятиповерхового житлового будинку № 75б по проспекту Миру у м.Чернігові, зокрема і ОСОБА_2, та ОСОБА_3, власником сусідньої садиби по вулиці Гоголя, 3б у м.Чернігові, виник довготриваючий конфлікт внаслідок будівництва відповідачем навколо присадибної земельної ділянки капітальної споруди - цегляної огорожі, одна сторона якої розташована вздовж прибудинкової території житлового будинку, у якому проживає позивач та у зв»язку з облаштуванням відповідачем воріт для виїзду транспорту з належної йому садиби на прибудинкову територію багатоповерхового будинку. Ці обставини в апеляційному суді учасники судового розгляду не спростовували і не заперечували.

Одним з мешканців будинку № 75б по пр.Миру, ОСОБА_2 (квартира №9), після числених звернень до органів місцевого самоврядування, виконавчої влади та правоохоронних структур, звернулась в суд з цим позовом, вважаючи порушеними свої права та інтереси,

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» огорожі належать до елементів благоустрою. За приписами п. 6.7 ДБН Б.2.2.-5:2011 «Планування та забудова міст, селищ і функціональних територій. Благоустрій територій» дозволено проектувати огородження як окремих ділянок, так і усієї прибудинкової території садибної забудови. Висота огороджень має бути не більше ніж 2,0 м на межі сусідніх земельних ділянок та не більше ніж 2,5 м на межі з вулицею для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних територій.

Як встановлено апеляційним судом, і не заперучувалось учасниками судового розгляду, ОСОБА_3 навкруги своєї присадибної ділянки по вул.. Гоголя, 3б та на межі з прибудинковою територією багатоквартирного п»ятиповерхового будинку № 75-б по проспекту Миру в місті Чернігові, у якому проживає позивач, збудував глуху капітальну огороджувальну конструкцію шириною 0,5 м з силікатної та облицювальної цегли, висотою від 3.54 до 3.75 м, що знаходиться на відстані 4.1 м від будинку, у якому проживає ОСОБА_2, та на відстані близько 3 м - від балкону другого поверху .

З матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_2 та інші мешканці будинку № 75-б по проспекту Миру в місті Чернігові, упродовж 2016-2017 р.р. звертались до Чернігівської міської ради, Десняської районної у м. Чернігові ради, Комунального підприємства «Деснянське», Управління державного архітектурно-будівельного контролю Чернігівської міської ради із письмовими скаргами та заявами про незаконне встановлення відповідачем паркану поруч із багатоповерховим будинком, де мешкає позивач.

Апеляційним судом встановлено, що 28 березня 2017 року КП «Муніципальна поліція» Чернігівської міської ради винесено припис ОСОБА_3 про усунення порушень Правил благоустрою міста Чернігова шляхом приведення висоти огороджувальної конструкції по периметру земельної ділянки по вул.Гоголя, 3б у м.Чернігові до висоти 2.0 м до 28 квітня 2017 року.

У зв»язку з невиконанням ОСОБА_3 зазначеного припису, КП «Муніципальна поліція» Чернігівської міської ради 17 травня 2017 року направлено звернення до Чернігівської місцевої прокуратури Чернігівської області для вжиття заходів прокурорського реагування (а.с. 166,170).

Як встановлено апеляційним судом, 04.07.2017 р. управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Чернігвської міської ради за порушення при реконструкції будинку по вул. Гоголя 3б ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 9 «Про архітектурну діяльність» ОСОБА_3 винесений припис № 28 з вимогою зупинити виконання будівельних робіт з реконструкції будинку з будівництвом прибудови по вул.Гоголя 3б у м.Чернігові (а.с.61).

04.07.2017 р. управлінням ДАБК ОСОБА_3 внесений припис № 29 з вимогою усунути виявлені порушення до 04.08.2017 р. та складений протокол про адміністративне правопорушення по ст.. 96 ч.1 КУпАП. Відповідно до постанови управління ДАБК № 20 від 10.07.2017 р. ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності по ст..96 ч.1 КУпАП (а.с. 62-64).

Встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 02.03.2018 р., яке постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2018 р. залишено без змін та набрало законної сили, ОСОБА_3 у задоволенні адміністративного позову про скасування постанови УДАБК від 10.07.2017 р. відмовлено. Ухвалою Верховного Суду від 20.04.2018 р. у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 02.03.2018 р., та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2018 р. відмовлено (а.с226-232). Відповідно до ст. 82 ЦПК України зазначені судові рішення є преюдиціальними для повного і об»єктивного розгляду цієї конкретної цивільної справи.

Як встановлено апеляційним судом, в рамках розгляду даної цивільної справи Чернігівським відділенням КНДІСЕ проведена судова будівельно-технічна експертиза № 5217/17-24 від 07.02.2018 р. з мотивувальної частини якої убачається наступне.

За висновком експерта, під час проведення обстеження встановлено, що огороджувальна конструкція по вул.Гоголя, 3б та будинок № 75б по проспекту Миру у м.Чернігові знаходяться в центрі міста Чернігова у зоні змішаної забудови (малоповерхової індивідуальної, багатоповерхової житлової та комерційної). Місцерозташування характеризується пішохідною доступністю до містоформуючої магістралі, зупинок міського громадського транспорту, магазинів, соціальної інфраструктури. Прилегла територія має асфальтобетонне покриття. Поруч дитячий садок, школа, парк.

Досліджувана огороджувальна конструкція влаштована по периметру земельної ділянки по вул.Гоголя, 3б з силікатної та облицювальної цегли (шириною 0,5 м), глуха, цоколь бетон, виконано горизонтальну гідроізоляцію між цоколем та цегляною кладкою. На момент проведення обстеження огороджувальна конструкція знаходиться у недобудованому стані, про що свідчить незавершена перев»язка цегли, перепади кладки по висоті та накривання конструкції в зимовий період.

Виконано обміри огороджувальної конструкції біля будинку № 75 б та встановлене наступне: висота конструкції 3,54 м 3,75 м (в тому числі цоколь 0,71 м 0,79 м); відстань до будинку № 75б становить 4,02 м 4,10 м.

Досліджено квартири № 1, № 5, № 9 будинку № 75б та встановлено, що огороджувальна конструкція по вул..Гоголя, 3б перешкоджає належній інсоляції квартири № 1.

Згідно з висновком експертизи встановлено, що огороджувальна цегляна конструкція по вул. Гоголя, 3-Б в м. Чернігові не відповідає вимогам нормативних документів у галузі будівництва, зокрема п. 3,25*, 10.30* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. 3.1, 3.2, 3.10 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» та п. 6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій».

При будівництві огороджувальної конструкції по вул. Гоголя, 3-Б в м. Чернігові не дотримано вимоги п. 4.5, 4.6 ДСП № 173-96 «Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів», що порушує нормативну інсоляцію квартири АДРЕСА_2. Відстань від огороджувальної конструкції по вул. Гоголя № 3б до будинку № 75 б по проспекту Миру в м. Чернігові, зокрема квартир № 1, № 5 та № 9, не відповідає вимогам п. 5.2, 8.2 ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека обєктів будівництва. Загальні вимоги.» (а.с. 112-119).

На спростування зазначених висновків судової будівельно-технічної експертизи відповідачем не надано доказів суду першої інстанції і не представлено в апеляційному суді.

Проте, питання щодо квартири № 1 та № 5 не є предметом судового розгляду, а відтак висновок експерта щодо квартир № 1 та № 5 апеляційний суд до уваги не приймає.

Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Нормами ч.ч. 1,2 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом установлено, що, судом першої інстанції не звернута увага та не надано відповідної оцінки аргументам позивача ОСОБА_2 щодо порушення її права у звязку з розташуванням спірної огорожі висотою до 3,75 м з порушенням п. 5.2, 8.2 ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека обєктів будівництва. Загальні вимоги.» та п. 6.7. ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій прибудинкових територій».

Відповідно до п. 6.7. ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій прибудинкових територій» дозволено проектувати огорожі як окремих ділянок, так і усієї прибудинкової території садибної забудови. Висота огорож має бути не більше ніж 2,0 м на межі сусідніх земельних ділянок та не більше ніж 2,5 м на межі з вулицею для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних територій. Проте, ці вимоги не виконувались відповідачем при зведенні огороджувальної конструкції висотою до 3,75 м уздовж багатоповерхового будинку, зокрема і напроти під»їзду, у якому розташована квартира № 9, власником якої є позивач. Зважаючи, що збудована відповідачем огорожа розташована на межі з прибудинковою територією будинку, висота цієї огорожі у дворі будинку № 75б по пр.Миру не повинна перевищувати 2 метрів.

Апеляційним судом з висновку вищевказаної судової будівельно-технічної експертизи встановлено, що зведена ОСОБА_3 будівельна конструкція порушує, зокрема, вимоги п. 5.2, 8.2 ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека обєктів будівництва. Загальні вимоги.» стосовно протипожежної відстані від будинків та стосовно проїзду та під»їзних шляхів для пожежних машин і ці висновки експертизи відповідачем не спростовані.

Окрім того, відповідачем не доведено у суді першої інстанції і не надано доказів апеляційному суду про те, що при будівництві спірної огороджувальної конструкції, зважаючи на її вищевказані розміри, дотримані вимоги п. 8.3 ДБН В.1.1-7:2016 та забезпечено можливість безперешкодного розміщення (у разі необхідності) протипожежної техніки на прибудинковій території будинку № 75б по пр.Миру, у якому проживає ОСОБА_2 та уздовж якого зведена вказана огорожа.

Вирішуючи даний спір, апеляційний суд не може залишити поза увагою та не урахувати, що виявлені проведеною судовою будівельно-технічною експертизою при здійсненні будівництва спірної огорожі порушення вимог пожежної безпеки можуть призвести до вкрай негативних та незворотніх наслідків як безпосередньо для ОСОБА_2, так і для будь-кого з мешканців будинку № 75б по пр.Миру у м.Чернігові, а отже ці порушення несуть у собі потенційну загрозу для позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 103 Земельного кодексу України за правилами добросусідства власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Проте, як убачається з матеріалів спрви, при зведенні спірної огороджувальної конструкції, правил добросусідства ОСОБА_3 не дотримувався.

Аналізуючи сукупність обставин цієї конкретної справи та наявних у справі доказів, апеляційний суд приходить до переконання, що, зважаючи на висоту зведеної відповідачем огорожі (до 3,75м, яка ще не закінчена будівництвом), та, беручи до уваги 4,02-4,10 м відстані від цієї огорожі до багатоквартирного будинку - ця споруда безумовно створила незручності та, безсумнівно, має негативний вплив на життєдіяльність позивача та спричиняє негативні наслідки позивачеві, оскільки унеможливлює нормальне користуванні належною їй квартирою та прибудинковою територією.

Зважаючи, що відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду ніяких дозвільних або погоджувальних документів на будівництво вищевказаної огороджувальної конструкції, в контексті ч.1 ст.376 ЦК України, зазначена споруда є самочинним будівництвом, яке порушує права позивачки, встановлені національним законодавством, зокрема ст.ст. 319,321 ЦК України, та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожної фізичної особи мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ч.4 ст. 376 ЦК України якщо самочинне будівництво порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Проте, вимоги про знесення зведеної відповідачем огороджувальної конструкції, ОСОБА_2 перед судом не ставила, а лише наполягала на приведенні частини розміщеної уздовж напроти будинку № 75б по проспекту Миру огорожі у відповідність до пункту 6.7. ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій прибудинкових територій», яким передбачено зведення огорожі не більше ніж 2,0 м на межі сусідніх земельних ділянок.

Зазначені обставини не були належним чином досліджені і не узяті до уваги судом першої інстанції, що призвело до помилкового вирішення справи.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимізовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України (абзац 2 підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 (справа N 1-33/2004).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (абзац 15 підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини).

Аналізуючи сукупність обставин та наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що внаслідок зведення відповідачем ОСОБА_3 спірної огороджувальної конструкції, ОСОБА_2 неправомірно позбавлена належного їй на законних підставах права мирного користування належною їй на праві власності квартирою № 9 у будинку № 75 Б по проспекту Миру у місті Чернігові.

Згідно з ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення.

Норма ч.2 ст.386 ЦК України закріплює за власником право, у разі наявності в нього достатніх підстав припускати можливість порушення свого права власності іншою особою, звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Зазначена норма гарантує власнику можливість вимагати не лише усунення порушень його права власності, що вже відбулися, а й звертатися до суду за захистом своїх прав, що можуть бути реально порушені в майбутньому, тобто застосовувати такий спосіб захисту своїх порушених прав, як попередження або припинення можливого порушення його прав власника в майбутньому. ОСОБА_5 правило відповідає особливому характеру права власності як його абсолютного права.

У статті 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Принцип непорушності права власності (недоторканності) закріплений і у статтях 319, 321 ЦК України.

За змістом статті 16 ЦК України, звертаючись до суду з позовом, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Порушене право може бути захищено у спосіб, хоча і непередбачений зазначеною нормою, законом чи договором, але такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим порушенням.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить зміст статті 6 Конвенції як такий, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, доступ до суду.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Згідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відтак, ОСОБА_2 правомірно звернулась до суду і її порушені права підлягають судовому захисту у обраний нею спосіб, який не суперечить приписам статтей 15,16 ЦК України і який є найбільш ефективним, з огляду на особливості наявного між сторонами спору та обставини цієї конкретної цивільної справи.

Зазначені обставини не були належним чином досліджені і не узяті до уваги судом першої інстанції, до спірних правовідносин не були застосовані вищевказані норми права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Виходячи із змісту заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 квартирою № 9 у будинку № № 75б по проспекту Миру в м. Чернігові, шляхом знесення за свій рахунок частини огорожі, яка перевищує висоту 2 метри та розташована на земельній ділянці по вулиці Гоголя, 3б зі сторони будинку № 75 б по проспекту Миру у м.Чернігові, у якому проживає ОСОБА_2. Викладення судом вимог ОСОБА_2 саме у такій редакції не виходить за межі заявленого позивачем позову, а лише є більш чітким і зрозумілим та однозначним трактуванням її вимог.

На підставі ч.ч. 1,4 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною 1 пунктом 4 та частиною 2 статті 376 ЦПК України, окрім іншого, підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене, у звязку з неправильними застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, що вказані вище, апеляційний суд приходить до висновку про вихід за межі доводів апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення (постанови) та задоволення вимог ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути 1697 грн. 50 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 березня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 квартирою № 9 у будинку № № 75б по проспекту Миру в м. Чернігові, шляхом знесення за свій рахунок частини огорожі, яка перевищує висоту 2 метри та розташована на земельній ділянці по вулиці Гоголя, 3б зі сторони будинку № 75 б по проспекту Миру у м.Чернігові, у якому проживає ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 1697 грн. 50 коп. у відшкодування понесених судових витрат за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанціях.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:Судді:

Повний текст постанови складено 26 липня 2018 року.