Справа №442/8535/17
Провадження №2/442/506/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Крамара О.В.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання ідеальних часток житлового будинку на підставі права спільної сумісної власності, -

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулися в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилаються на те, що за договором купівлі-продажу від 13.08.2009 року ОСОБА_5, який діяв від свого імені на підставі довіреності, посвідченої ОСОБА_7, приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу 03.07.2009 року, за реєстром №974 від імені ОСОБА_4, ОСОБА_3 і ОСОБА_2, як співвласників, продав, а ОСОБА_8 купила квартиру №102 в м. Дрогобич, вул. Володимира Великого, буд.2, реєстраційний номер обєкта 28018361 за ціною 75000 (сімдесят пять тисяч) гривень. Так як дана нерухомість була спільною власністю сімї ОСОБА_2, то і кошти виручені внаслідок її продажу також були спільними. За ці гроші вони уповноважили члена їхньої сімї - ОСОБА_5 здійснити купівлю будинку де б вона, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зі своєю дружиною та дочкою могли проживати. За спільні кошти виручені від продажу квартири ОСОБА_5 було куплено будинок, згідно договору купівлі-продажу від 04.09.2009 року, який його брат зареєстрував на свою дружину - ОСОБА_6, за адресою: с.Болехівці, вул.Лівого Володимира, 29 за ціною 20371 (двадцять тисяч триста сімдесят одна) гривня. З цього часу, як будинок було куплено, який як він, так і їхні батьки вважали був куплений ОСОБА_5 для їхньої сімї як спільне майно, він переїхав в нього. В цьому будинку він проживав разом із батьками та сімєю свого брата - дружиною ОСОБА_6 та їх донькою ОСОБА_9, спільно вели господарство, проводили поточний ремонт будинку та території. В даний час шлюб між братом та ОСОБА_6 розірваний, вона має іншу сімю та спільну дитину з іншим чоловіком. Фактично проживає з новою сімєю за адресою: АДРЕСА_1.

У 2016 році в нього виникла потреба в оформленні закордонного паспорта. Серед однієї з вимог для цього була наявність реєстрації по місцю фактичного проживання. Лише тоді виявилось, що куплений будинок був зареєстрований зі згоди його брата (ОСОБА_5С.) одноосібно на ОСОБА_6 і вона є власником будинку. Він звернувся до неї з проханням зареєструвати його в буд.№29 по вул. Лівого Володимира, в с.Болехівці Дрогобицького району, так як це було його єдине місце проживання після того, як було продано квартиру в м.Дрогобич, вона йому в цьому відмовила.

Доказом на підтвердження його проживання в будинку за адресою с.Болехівці, Дрогобицького району вул. Лівого Володимира, 29 без реєстрації є акт обстеження фактичного місця проживання складений комісією Болехівської сільської ради і підтверджений сусідами від 16.11.2016 року за №850 та довідка, видана виконкомом Болехівської сільської ради від 14.11.2016 року за №2268. З врахуванням наведеного в них виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд.

Представник позивачів ОСОБА_10 заявлені вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить їх задоволити. Не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча про місце та час проведення судового засідання були повідомлені вчасно та належним чином через сайт «Судова влада України», причини неявки суду невідомі.

Згідно правил ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з»явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Матеріалами справи встановлено, що 13.08.2009 року відповідач ОСОБА_5, який діяв від свого імені та на підставі довіреності, посвідченої ОСОБА_7, приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу 03.07.2009 року, за реєстром №974 від імені ОСОБА_4, ОСОБА_3 і ОСОБА_2, як співвласників, продав, а ОСОБА_8 купила квартиру №102 в м.Дрогобич, вул. Володимира Великого, буд.2, реєстраційний номер обєкта 28018361 за ціною 75000 (сімдесят пять тисяч) гривень.

Дана квартира була спільною власністю сімї ОСОБА_2, відповідно і кошти виручені внаслідок її продажу також були спільними.

ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу від 04.09.2009 року, купив будинок, який зареєстрував на свою дружину - ОСОБА_6, за адресою: с.Болехівці, вул.Лівого Володимира, 29 за ціною 20371 (двадцять тисяч триста сімдесят одна) гривня.

У вказаному вище будинку позивачі проживали разом із відповідачами однією сім»єю, що підтверджується актом обстеження фактичного місця проживання складеного комісією Болехівської сільської ради і підтверджений сусідами від 16.11.2016 року за № 850 та довідкою виданою виконкомом Болехівської сільської ради № 2268 від 14.11.2016 року.

При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами:

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.369 ЦК України: Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном.

Згода всіх співвласників на вчинення правочину, а саме купівля за спільні кошти сімї ОСОБА_6 будинку за адресою с. Болехівці, Дрогобицького району вул. Лівого Володимира, 29, була оформлена належним чином та нотаріально посвідчена, а саме довіреність на імя ОСОБА_5.

Розпорядження майном, що належить учасникам права спільної сумісної власності, здійснюється за спільною згодою всіх співвласників, яка передбачається, незалежно від того, ким з учасників спільної власності вчиняється правочин щодо розпорядження спільним майном. В даному випадку, повноважений позивачами ОСОБА_5, розпорядився спільним сумісним майном на власний розсуд, позбавивши інших співвласників набуття права власності на вищевказаний будинок.

Згідно до п.4 ст369 ЦК України: Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Право спільної сумісної власності є безчастковим (бездольовим) правом спільної власності. Тому кожен з учасників спільної сумісної власності не має права на частку в праві власності на спільну річ і не має повноважень у відношенні часток інших співвласників на спільну річ. Кожен із співвласників при праві спільної сумісної власності має стиснуте право власності на спільну річ, що обмежено аналогічним правом іншого співвласника. Через це учасники права спільної сумісної власності, якщо інше не передбачено угодою між ними, разом володіють і користуються всім спільним майном.

Вчинений правочин одним із співвласників щодо розпорядження спільним майном, може бути визнаний судом недійсним за вимогою інших співвласників чи одного з них у випадку відсутності у співвласника, що здійснив правочин, необхідних повноважень, а також якщо порушені умови дійсності правочинів.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Умови дійсності правочину закріплені у ст. 203 ЦК України Відповідно до п. 3. Якої волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Волевиявленням всіх співвласників було саме набуття права власності на будинок, згідно до договору купівлі-продажу. Відповідно до п. 5 вказаної норми правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правові наслідки правочину настали не для співвласників майна, а для відповідача, яка ніяким чином не має відношення до права здійснення такого правочину.

Слід зазначити, що спірний будинок є фактично саме обєктом спільної власності сімї ОСОБА_5 (ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5С.) так як куплений за їх спільні кошти. Станом на час укладення спірного договору купівлі-продажу будинку ОСОБА_5 одночасно перебував в сімейних відносинах як з ОСОБА_6 так і з своїми батьками та братом. В частині останніх сімейних відносин, щодо коштів котрі були передані йому в довірче користування та отримані від продажу квартири №102 в м. Дрогобич, вул. Володимира Великого, буд.2 то і майно набуте за рахунок них є спільним сумісним із вказаною сімєю. Коштів же в межах сімейних відносин з ОСОБА_6 ОСОБА_5 достатніх для купівлі спірної квартири не здобув та в межах вказаних правовідносин щодо спірної нерухомості прав спільного сумісного володіння майном не виникло.

З огляду на наведене вище, суд приходить до переконання, що цей правочин є недійсним, оскільки він суперечить волевиявленню всіх співвласників. Відповідачка не мала правових підстав на оформлення договору купівлі-продажу будинку за спільні кошти сімї ОСОБА_5 та на реєстрацію одноосібно на своє імя права власності на нерухоме майно-будинок, реєстраційний номер майна 9359072 від 07.09.2009 року.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, ч. 4 ст. 206, 258, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 право власності по 1/4 ідеальній частині житлового будинку № 29 по вул..Лівого Володимира, в с. Болехівці Дрогобицького району.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області з врахуванням п.15.5 «Прикінцевих та Перехідних положень» ЦПК України (в редакції станом на 15.12.2017 року).

Суддя О.В. Крамар