Справа № 203/1307/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

Головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Булеці А.В.

за участю заявника - ОСОБА_1

представника заінтересованої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи Головне Управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, прокуратура Дніпропетровської області, Державна казначейська служба України, про зобовязання відшкодувати шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1, в якій останній посилався на те, що 07.08.2015 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 с.366 КК України. Вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15.01.2016 року, що набрав законної сили, його було виправдано. Виходячи з вказаного вироку, повідомлена йому підозра є незаконною. Внаслідок упередженого ставлення до нього працівників прокуратури та повязаного з цим кримінального переслідування було порушено його конституційні права на недоторканість, свободу пересування та зміну місця проживання. Органи слідства та прокуратури в супереч вимогам кримінально-процесуального законодавства незаконно та безпідставно намагались змінити йому запобіжний захід в виді особистого зобовязання на домашній арешт, відсторони від займаної посади спеціаліста відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, вимагали від керівництва його звільнення, чим спонукали його до переведення до Новомосковського міськрайонного відділу та створили незручності в добиранні до міста роботи та додаткові витрати на транспортні розходи. Вказані незаконні дії, кримінальне переслідування викликали моральні страждання. Крім того, моральні страждання та переживання він переніс в спілкуванні з рідними, знайомими та колегами по роботі. Він повинен був виправдовуватись, пояснювати та переконувати їх в своїй невинуватості. Для здійснення свого захисту та доказування своєї невинуватості він був вимушений звернутись за правовою допомогою та оплачувати послуги адвоката. За час перебування під слідством та судом в період з 07.08.2015 року по 22.12.2016 року він поніс витрати в сумі 20000 грн. на оплату послу адвоката, транспортні витрати, повязані з поїздками до нового місця роботи в сумі 5000 грн. Спричинену моральну шкоду оцінює в розмірі 150000 грн. В звязку з цим, посилаючись на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ОСОБА_1 згідно уточненої заяви просив визначити розмір завданої йому матеріальної та моральної шкоди, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні останній підтримав подану заяву та просив її задовольнити.

Представник Головного Управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області в письмових запереченнях та поясненнях під час розгляду справи в суді заперечував проти задоволення заяви, посилаючись на пропуск заявником строку для звернення з відповідною заявою, недоведеність розміру завдано шкоди та незрозумілість заявлених вимог до Управління.

Прокуратурою Дніпропетровської області до суду було надано письмові пояснення, в яких посилались на невірне обрання заявником способу захисту порушеного права, вважаючи, що вказане питання повинно вирішуватись за правилами позовного провадження в цивільному судочинстві. Явку представника в судове засідання не забезпечили.

Представник Державної казначейської служби України до суду не зявився, про причини неявки не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від вказаної заінтересованої особи до суду не надходило.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи заяви та наданих заперечень, дослідивши матеріали справи за скаргою, а також матеріали судової справи №203/5988/15-к, провадження №1кп/0203/76/2018, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи №203/5988/15-к, провадження №1кп/0203/76/2018, що 21.07.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за виділеними з іншого кримінального провадження матеріалами відносно ОСОБА_1, за фактом внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційного документу, з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.366 КК України.

07.08.2015 року ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, а 19.10.2015 року складено та затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001528 відносно ОСОБА_1В, за ч.1 ст.366 КК України, який в подальшому спрямовано до суду.

Вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15.01.2016 року ОСОБА_1 було визнано невинуватим за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, в звязку із відсутністю в його діях складу злочину, та виправдано.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.03.2016 року вирок суду першої інстанції було залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.12.2016 року було залишено без змін ухвалу апеляційного суду від 17.03.2016 року.

Пунктом 1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон №266/94-ВР) визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 1 ч.1 ст.2 Закону №266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно ст.3 Закону №266/94-ВР у наведених в ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Частиною 1 ст.13 Закону №266/94-ВР встановлено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з ч.1 ст.12.

В свою чергу ч.1 ст.12 Закону №266/94-ВР визначено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1,3,4 ст.33 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Пунктами 11,12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 року № 6/5/3/41 (далі Положення), встановлено, що у разі винесення виправдувального вироку, для визначення розміру шкоди, переліченої в п.п.1,3,4 ст.3 Закону № 266/94-ВР, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

У місячний термін з дня звернення громадянина суд витребовує від відповідних державних та громадських організацій усі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену ч.1 ст.12 Закону № 266/94-ВР ухвалу.

Згідно п.13 вказаного вище Положення передбачено, що виплата суми відшкодування громадянинові проводиться в установі банку на підставі чека, виданого органом Державного казначейства після подання громадянином копії постанови (ухвали) органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду про розмір відшкодування шкоди за умов наявності коштів на рахунку відповідного територіального органу Держказначейства.

Таким чином, згідно наведених вище норм Закону № 266/94-ВР та Положення передбачено, що за наявності передбачених останніми підстав, зокрема, у разі винесення судом виправдувального вироку, судом виноситься ухвала, якою визначається розмір шкоди, що підлягає відшкодування в порядку, передбаченому п.13 Положення.

Звертаючись до суду з заявою ОСОБА_1 посилався саме на порядок визначення розміру шкоди, передбачений Законом №266/94-ВР, який фактично є безспірним. В звязку з цим, суд вважає, що заявником обрано вірний спосіб захисту порушеного права та відхиляє відповідні заперечення прокуратури про те, що питання про відшкодування шкоди повинно вирішуватись в порядку цивільного судочинства саме в позовному провадженні.

При вирішення питання щодо визначення розміру моральної шкоди, суд враховує, що внаслідок незаконного кримінального переслідування, перебування під слідством та судом, заявнику безумовно було завдано моральну шкоду, що полягала в емоційних переживаннях, порушенні нормальних життєвих звязків, стосунків з оточуючими, приниженні честі та ділової репутації, переживаннях при спілкуванні з рідними, знайомими та колегами по роботі, необхідності виправдовуватись, пояснювати та переконувати їх в своїй невинуватості.

З урахуванням на веденого та положень ст.13 Закону №266/94-ВР мінімальний розмір моральної шкоди, що підлягає подальшому відшкодуванню заявнику за період перебування під слідством та судом з 07.08.2015 року (дня повідомлення про підозру) по 22.12.2016 року (дня винесення ухвали Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ та остаточного набрання законної сили виправдувальним вироком) виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на час поставлення даної ухвали 3723 грн., становить 59568 грн. (3723 х 16 повних місяців).

Враховуючи характер порушення, глибину душевних страждань заявника, розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодування заявнику, судом визначається в сумі 100000 грн.

В частині визначення розміру матеріальної шкоди у вигляді витрат на правову допомогу та витрат, повязаних із переїздом до іншого місця роботи, в задоволенні заяви слід відмовити, оскільки витрати на переїзд до іншого місця роботи не знаходяться в прямому причинному звязку із незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, не входять до переліку. визначеного ст.3 Закону №266/94-ВР. Крім того, понесення вказаних витрат не підтверджено заявником будь-якими доказами.

Відмовляючи у визначенні витрат на правову допомогу, суд враховує, що наявна в матеріалах кримінального провадження угода з адвокатом та надана заявником квитанція до прибуткового касового ордеру за відсутності акту приймання виконаних робіт, розрахунку наданих послуг з визначенням їх виду та витраченого часу, не є належним та достатнім доказом розміру понесених витрат.

Керуючись ст.ст.1,2,3,12,13, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», п.п.11,12,13 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 року № 6/5/3/41, ст.ст.258-260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Головне Управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, прокуратура Дніпропетровської області, Державна казначейська служба України, про зобовязання відшкодувати шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури задовольнити частково.

Визначити розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 в порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 року № 6/5/3/41, в розмірі 100000 грн.

В іншій частині в задоволенні заяви відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя С.Ю.Казак