Постанова

Іменем України

29 березня 2018 року

м. Київ

справа № 757/31456/15-ц

провадження № 61-9724св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В.,

Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - Генеральна прокуратура України,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року у складі судді Батрин О. В. та постанову Апеляційного суду м. Києва від 17 січня 2018 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Панченка М. М., Волошиної В. М.,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України (далі - ГПУ), третя особа ОСОБА_6, про визнання інформації недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 липня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року.

Як на нововиявлену обставину, ОСОБА_4 посилався на лист ГПУ від 22 серпня 2017 року № 23/2-162 вих-17, наданий на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 4 липня 2017 року у справі № 757/34332/17-к, у якому зазначено, що таке поняття як «витяг з кримінального провадження» жодним нормативно-правовим актом не передбачено. Виходячи із того, що відмовляючи у задоволенні позову суд посилався на витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДС) №0000069 та № 0000070 від 6 березня 2014 року, а вказаним листом відповідач фактично підтвердив відсутність таких витягів у ГПУ, позивач пояснює наявність істотної для справи обставини, яка є підставою для перегляду рішення місцевого суду за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року вказана заява ОСОБА_4 залишена без задоволення.

Ухвала місцевого суду мотивована тим, що лист ГПУ, на який посилається заявник, містить роз'яснення про неможливість виконання ухвали слідчого судді у зв'язку із невідповідністю зазначених в ухвалі суду назви документів вимогам пунктів 1.2, 4.1, 4.2 Положення про порядок ведення ЄРДР. У даному листі не заперечується факт внесення відомостей до ЄРДР щодо кримінальних проваджень, а тому зазначені у заяві обставини не є нововиявленими у розумінні статті 361 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення ухвали).

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 17 січня 2018 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновок місцевого суду стосовно того, що обставини, на які посилався заявник, не є нововиявленими, повністю узгоджується з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у судовому рішенні доказів. Твердження заявника про відсутність у відповідача доказів внесення відомостей до ЄРДР, суд вважав необґрунтованими.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та постановити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга заявника мотивована тим, що судами не було належним чином проаналізовано наданий ним лист ГПУ, який, на його думку, містить у собі повідомлення відповідача про відсутність в нього оригіналів витягів з кримінальних проваджень та/або з ЄРДР. Заявник зазначає, що вказане підтверджує той факт, що до ЄРДР станом на 6 березня 2014 року не було внесено відомостей по кримінальним провадженням, а тому така обставина є нововиявленою та могла суттєво вплинути на вирішення справи.

У відзиві на касаційну скаргу, поданому ГПУ, зазначається, що судами при вирішенні справи по суті перевірено доводи позивача щодо належності та допустимості доказів, а саме, щодо невідповідності поданих ГПУ витягів з кримінальних проваджень вимогам Положення про порядок ведення ЄРДР та визнано ці доводи необґрунтованими. У зв'язку із цим ГПУ вважає, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими, та просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Третя особа не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направила.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 11 травня 2016 року Печерським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні позову до ГПУ, третя ОСОБА_7, про визнання інформації недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 липня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року. Як на нововиявлену обставину ОСОБА_4 посилався на лист ГПУ від 22 серпня 2017 року № 23/2-162 вих-17, наданому на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 4 липня 2017 року у справі № 757/34332/17-к, у якому зазначено, що таке поняття як «витяг з кримінального провадження» жодним нормативно-правовим актом не передбачено.

Мотивуючи заяву про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року, ОСОБА_4 вказував, що у листі ГПУ від 22 серпня 2017 року № 23/2-162 вих-17, наданому на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 4 липня 2017 року у справі

№ 757/34332/17-к, зазначено, що таке поняття як «витяг з кримінального провадження» жодним нормативно-правовим актом не передбачено. У зв'язку із цим заявником було зроблено висновок про відсутність витягів з кримінальних проваджень від 6 березня 2014 року № 0000069 та

№ 0000070.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того що зазначені ОСОБА_4 Г обставини не є нововиявленими у розумінні статті 361 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали місцевим судом), оскільки вказаний лист ГПУ не містить заперечень щодо факту внесення відомостей до ЄРДР щодо наведених заявником кримінальних проваджень від 6 березня 2014 року.

Колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 361 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судоми першої інстанції, рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, встановлено, що підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесенні законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених у пунктах 1 та 2 частини другої статті 361 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявленими обставинами за своєю юридичною суттю є фактичні дані, що у встановленому порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення.

Для вирішення питання про наявність підстав для перегляду судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами, необхідно розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту).

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Суд установив, що лист ГПУ від 22 серпня 2017 року № 23/2-162 вих-17, на який посилається заявник як на нововиявлену обставину, стосується неможливості виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 4 липня 2017 року у зв'язку із незрозумілістю її резолютивної частини та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 361 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення ухвали місцевим судом) для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Інших підстав перегляду рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року заява ОСОБА_4 не містить

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що відсутність відмови суду першої інстанції у відкритті провадження за заявою ОСОБА_4 свідчить про факт доведення ним наявності нововиявлених обставин для перегляду рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року не узгоджуються із нормами цивільного процесуального законодавства, якими врегульовано підстави та порядок відкриття провадження у цивільній справі.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають, оскільки ОСОБА_4 фактично оспорюється законність і обґрунтованість рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року, яке не є предметом перегляду у цій справі.

При вирішенні вказаної справи колегія суддів виходить із того, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв'язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру. (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).

У зв'язку з наведеним, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, про відсутність правових підстав для перегляду ухваленого у справі рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення порушення судами норм процесуального права, не спростовують висновків судів, викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 17 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В.Пророк

І. М.Фаловська