Справа №477/527/18 24.07.2018
Провадження №22-ц/784/1231/18
Провадження №22-ц/784/1231/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 липня 2018 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Яценко Л.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи цивільну справу № 477/527/17 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення, яке постановив Жовтневий районний суд Миколаївської області під головуванням судді Козаченка Романа Вікторовича у приміщенні цього суду 23 травня 2018 року за позовом А кціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У березні 2018 р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), найменування якого змінено на Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного 10 грудня 2010 р. договору № б/н (далі - Договір) відповідачу надано кредит в сумі 8000 грн. у вигляді встановлено ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відповідач виконує свої зобов'язання за Договором щодо повернення кредитних коштів неналежним чином, внаслідок чого заборгованість за договором станом на 31 січня 2018 р. складає 117 000 грн., з яких: 7 295 грн. 93 коп. - заборгованість за кредитом; 109 704 грн. 07 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також судовий збір в розмірі 1 762 грн.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав заяви про розгляд справи за його відсутності та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні та застосувати строки позовної давності.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 23 травня 2018 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що, враховуючи, що за умовами наведеного договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, а процентів - кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Позов про стягнення заборгованості був поданий 26 березня 2018 року. Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», за умовами останньої строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним. Таким чином, з 26 числа місяця, наступного за звітнім у Банка почався перебіг трирічного строку позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу.

Відповідно до пункту 2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг, а також відповідно до ст. 212 ЦК України при наявності простроченого кредиту (Овердрафту) час повернення кредиту в повному обсязі є 211- й день з моменту виникнення заборгованості.

Отже, заборгованість за кредитом виникла у відповідача у травні 2014 р., 211-й день - час повернення кредиту в повному обсязі - січень 2015 р., тому відповідно до пункту 2.1.1.12.6.4. Умов та правил надання банківських послуг в разі непогашення суми простроченого кредиту, кредит вважається простроченим та переходить в статус боргових зобов'язань. Тобто, починаючи з січня 2015 року починається перебіг позовної давності як щодо основного зобов'язання так і до застосування відсотків за його користування. Таким чином суд пришов до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права й просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про попуск строку позовної давності. Зокрема, не врахував, що кредитна картка на ім'я позивача була перевипущена.

Від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Відзив мотивований тим, що доводи апеляційної скарги про помилковість визначення судом початку перебігу строку позовної давності та наявність у відповідача двох карткових рахунків не відповідає наявним у справі доказам, які були досліджені судом першої інстанції, а отримання іншої, ніж зазначалось в письмових доказах, доданих до позовної заяви, кредитної картки відповідачем не визнається.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

До того ж, ч. 2 ст. 1050 цього ж передбачено, що в разі порушення позичальником строків виконання зобов'язань банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та погашення позичальником заборгованості за кредитом.

Виходячи з вимог статей 526 та 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановив суд, 10 грудня 2010 р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом підписання анкети заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 8000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, та встановленням 30 днів пільгового періоду (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році). Розмір щомісячних платежів - 7 % від заборгованості, проте не менш 50 грн. та не більше залишку заборгованості.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з пам'яткою клієнта Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та позивачем Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Як зазначено в анкеті-заяві, ця заява, пам'ятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг (далі - Умови) та Тарифи банку, складають договір про надання банківських послуг.

Таким чином, судом встановлено, що Банк надав відповідачу грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки.

Кредитна картка - це іменний (з ідентифікатором власника) грошовий оплатно-розрахунковий банківський документ, який використовується для надання споживчого кредиту.

У порушення зазначених вище умов договору відповідач зобов'язання за договором виконувала не в повному обсязі.

Згідно наданого Банком розрахунку станом на 31 січня 2018 р. у відповідача утворилась заборгованість в загальній сумі 117 000 грн., яка складається з: 7 295 грн. 93 коп. заборгованості за кредитом, 109 704 грн. 07 коп. заборгованості по процентам. Тобто ОСОБА_1 порушено зобов'язання, які виникли на підставі кредитного договору.

Факти укладання кредитного договору, отримання та використання кредитної картки та кредитних коштів, а також розрахунок заборгованості відповідачем в суді першої інстанції не оспорювались.

Представником відповідача подана заява про застосування наслідків пропуску позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так наприклад, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

За домовленістю сторін позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена або скорочена, про що повинен бути укладений договір в письмовій формі (ст. 259 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення (ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 р. у справі № 6-154цс15.

Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником шляхом внесення коштів готівкою чи безготівково: з погашення процентів - щомісячно за попередній місяць, з погашення кредиту - в повному обсязі не пізніше останнього дня, вказаного на платіжній картці, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником свого зобов'язання.

Згідно статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Оскільки умовами договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем, передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу.

Враховуючи, що за умовами наведеного договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, а процентів - кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту(місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Позов про стягнення заборгованості поданий 26 березня 2018 р.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», за умовами останньої строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Таким чином, з 26 числа місяця, наступного за звітнім, у Банка починав перебіг трирічного строку позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу.

Відповідно до пункту 2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг, а також відповідно ст. 212 ЦК України при наявності простроченого кредиту (Овердрафту) час повернення кредиту в повному обсязі є 211- й день з моменту виникнення заборгованості.

Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість за кредитом виникла у відповідача у травні 2014 р. 211-й день - час повернення кредиту в повному обсязі - січень 2015 р.

Проаналізувавши наведені положення закону, обставини справи та умови укладеного сторонами кредитного договору, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідно до пункту 2.1.1.12.6.4. Умов та правил надання банківських послуг, з січня 2015 р. починається перебіг позовної давності, як щодо зобов'язання з повернення кредиту, так і щодо стягнення процентів за користування кредитом.

Таким чином, звернувшись з позовом до суду у березні 2018 р., ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» пропустив передбачений законом строк позовної давності, а тому суд правильно вважав, що наявні підстави для відмови в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Аргументи апеляційної скарги про помилковість висновку суду про пропуск позивачем строку позовної давності колегія суддів відхиляє.

Так, висновки суду про те, що позивач звернуся до суду поза межами визначеного законом строку звернення до суду та про початок перебігу цього строку (січень 2015 р.) ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах, зокрема, наданого позивачем розрахунку заборгованості.

Посилання на те, що суд не застосував правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постановах від 19 березня 2014 р. у справі № 6-14цс14 та від 18 червня 2014 р. у справі № 6-61цс14, про те, що за кредитним договором про надання кредиту у вигляді кредитного ліміту на кредитну картку, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки необхідності визначитися, а тому не з'ясував строк дії виданої відповідачу кредитної картки, а також не врахував, що ОСОБА_1 видавалось дві кредитної картки, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, всупереч положенням ст.ст. ч. 1 ст. 13, ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на наявність інших кредитних карток та карткових рахунків, ніж зазначено у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_1 (а.с. 12), відсутні посилання в позовній заяві та наданих позивачем доказах, також позивачем до суду першої інстанції не надавались докази щодо строку дії виданої відповідачу кредитної картки, а тому суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наявних у справі доказів.

Як зазначено в ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

З урахуванням наведених положень закону колегія суддів не приймає до розгляду надані позивачем в апеляційну інстанцію виписку з особового рахунку на ім'я ОСОБА_1 та довідку про видачу їй кредитних краток, оскільки позивачем на надано доказів, що дані документи не було надано до суду першої інстанції з поважних причин.

Враховуючи викладене та положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, яке постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 382 ПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення, рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 23 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

_______________________________________________

Повний текст постанови складений 24 липня 2018 року