Справа № 367/6265/16-ц Головуючий у І інстанції Саранюк Л. П.
Провадження № 22-ц/780/129/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1.
Категорія 49 12.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатися, а також додаткових витрат на навчання, -

встановив:

У серпні 2016 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала із відповідачем в шлюбних відносинах у період з 1996 року по 2015 рік. Від даного шлюбу мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

07 листопада 2015 року шлюб між сторонами було розірвано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, про що свідчить актова запис № 80, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу.

У період проживання та перебування у шлюбі відповідач, починаючи з 2011 року перестав утримувати свою сімю, здійснювати допомогу по утриманні сина, ніде не працював, участі у додаткових витратах на дитину не приймав. Всі витрати по навчанню дитини з 2001 року до моменту розірвання шлюбу несла позивач.

На даний час дитина є повнолітньою, однак продовжує навчатись у Навчально-науковому інституті права Університету державної фіскальної служби України. Позивач зазначила, що син навчається на заочній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток адже не має закінченої освіти. Потребує матеріальної допомоги.

Позивач вказала, що місце роботи колишнього чоловіка їй не відомо, однак вона знає, що останній має постійний дохід і не малий, адже утримує себе, обслуговує автомобіль на якому їздить щодня, а також сплачує кредит за автомобіль, а, отже, має змогу утримувати їх спільну дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У звязку з вищевикладеним, ОСОБА_3 просила суд стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини сина - ОСОБА_4, який продовжує навчання у Навчально-науковому інституті права Університету державної фіскальної служби України в розмірі 2 000,00 гривень щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення сином двадцятитрьохрічного віку у звязку з тим, яка з цих обставин настане першою.

Також позивач просила стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати, а саме кошти на оплату навчання дитини ОСОБА_4, на I, II, III курсі в Київському фінансовому коледжі Національного університету ДПС України в сумі 17 250,00 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, який продовжує навчання у Навчально-науковому інституті права Університету державної фіскальної служби України аліменти в розмірі 800 грн. щомісяця, починаючи з дати подання позову, а саме з 12.08.2016 року та до закінчення навчання чи до досягнення сином ОСОБА_4 двадцятитрьохрічного віку у звязку з тим, яка з цих обставин настане першою.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували в шлюбних відносинах у період з 1996 року по 2015 рік. Від даного шлюбу мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

07 листопада 2015 року шлюб між сторонами було розірвано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, про що свідчить актова запис № 80, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу.

Згідно акту депутата Ірпінської міської ради від 31.08.2016 року встановлено, ОСОБА_4 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2 а, але фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 а, кв. 20 зі своєю матірю ОСОБА_3.

Згідно довідки виданої Київським фінансового-економічним коледжем НУДПСУ встановлено, що ОСОБА_4 навчався у даному коледжі на спеціальності «Правознавство» денної форми навчання у період з 01.09.2011 по 26.06.2015.

У відповідності до листа в.о. директора Ірпінського державного коледжу економіки та права ОСОБА_5 від 27.12.2016 № 78 встановлено, що оплата за навчання ОСОБА_4 у сумі 46 000,00 грн. була проведена за рахунок коштів ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

У відповідності до Договору про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або надання додаткових освітніх послуг НАДПСУ № 199-с від 31.08.2015 року ОСОБА_4 прийнято на денну форму навчання.

Згідно довідки № 120/16 від 23.12.2016 року ОСОБА_4 переведений з денної форми навчання наказ № 1538 від 05.12.2016 року на заочну форму навчання Університету державної фіскальної служби України Навчально-науковий інститут права. Строк закінчення навчання 01.06.2017 року. Навчання здійснюється за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб.

У відповідності до Посвідчення № 2195 ОСОБА_2 з 04.05.2001 року призначено пенсію за вислугу років.

Згідно довідки № 23/177 від 13.06.2007 року встановлено, що ОСОБА_2 дійсно проходив службу в органах внутрішніх справ на посадах молодшого та середнього начальницького складу у період з 12.07.1993 по 04.05.2001 року безперервно. Звільнений у запас ОВС за п. 64 «Б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 04.05.2001 року наказом ГУМВС України в Київській області від 07.05.2001 № 58 о/с.

У відповідності до довідки № 1686 від 24.05.2017 встановлено, що ОСОБА_2 у період з 01.12.2016 по 31.05.2017 отримано пенсію у розмірі 10 035,38 грн. З них у період з 01.12.2016 по 01.04.2017 отримано пенсію у розмірі 1 661,73 щомісячно, а у травні 2017 року 1 726,73 грн.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року по справі 6-1296цс15.

Як роз`яснено в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто саме з 12.08.2016 року.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 800 грн. щомісяця, починаючи з дати подання позову, а саме з 12.08.2016 року та до закінчення навчання чи до досягнення сином ОСОБА_4 двадцятитрьохрічного віку у звязку з тим, яка з цих обставин настане першою.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, що відповідач ОСОБА_2 не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину у вигляді сплати аліментів на утримання повнолітнього сина за період навчання, є необґрунтованими, апелянт не надав жодних доказів на підтвердження даних доводів та спростовуються матеріалами справи.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони не містять жодних доказів щодо спростування висновків суду про законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення. Колегія суддів не вбачає інших підстав для скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права і процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Ураховуючи наведене та положення ст.375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 7, 374, 375 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 жовтня 2017 року- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Матвієнко Ю.О.

ОСОБА_6