Справа № 128/3637/15-ц
Провадження № 22-ц/772/377/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 рокуСправа № 128/3637/15-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Берегового О.Ю.,

суддів Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Торбасюк О.І., представника позивача ПАТ КБ "Приватбанк" - Роя В.Л., розглянувши апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" Сокуренка Євгена Сергійовича на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01 грудня 2017 року ухваленого в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б., у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Вінницького районного суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що 14 січня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № VIW3АW08140102, згідно якого ОСОБА_5 було надано кредит у розмірі 20361,41 доларів США на термін до 13 січня 2015 року. Останній прийняв на себе відповідні зобов'язання щодо порядку повернення коштів банку та сплати відсотків за користування кредитними коштами.

В зв'язку з неналежним виконанням свої обов'язків за договором у ОСОБА_5 виникла заборгованість, яка станом на 19 серпня 2015 року складала 51008,20 доларів США, з яких: 13929,67 доларів США - заборгованість за кредитом; 2291,42 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2017,80 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 32769,31 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 11 квітня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VIW3АW08140102 було стягнуто на користь позивача з ОСОБА_5 19237,48 доларів США, в зв'язку з чим позивач просив стягнути з відповідача решту заборгованості за вищезазначеним кредитним договором в сумі 31770,72 доларів та штрафи: 11,32 доларів США (фіксована частина) та 1588,54 доларів США (процентна складова).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 01 грудня 2017 року в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність та підставність власних позовних вимог, зокрема наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки розрахунок заборгованості не містить відомостей щодо погашення заборгованості за рахунок продажу заставного майна.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, винесення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором, який був долучений до позовної заяви, в якому було враховано часткове погашення кредитної заборгованості за рахунок реалізації предмета застави 13 серпня 2010 року за 5311,27 доларів США.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01 грудня 2017 року, дійшла до висновку, що апеляційна підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Апеляційним судом встановлено, що 14 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № VIW3AW08140102, згідно з п. 7.1 якого банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти на строк з 14 січня 2008 року по 13 січня 2015 року включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 20361, 41 долар США на наступні цілі: 14037,70 доларів США - на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 6,75 доларів США для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ № VIW3AW08140102 від 12 січня 2008 року, за договором особистого страхування на строк до 13 січня 2009 року у сумі 140,38 дол. США, а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 280, 75 дол. США. та у розмірі 5895,83 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно з порядком, передбаченим цим договором, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,70 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,31 % від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.10 цього договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу (а. с. 9 ? 11).

Крім того, п. 7.1 цього кредитного договору сторони погодили, що щомісячно, починаючи з наступного місяця, в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 279,39 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди.

Предметом застави зазначено автомобіль Chery AMULET LVVD14B17D126256 (п. 7.3 кредитного договору).

З копії заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 11 квітня 2012 року у цивільній справі № 2-1695/11, доданої позивачем до позовної заяви, вбачається що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено та стягнуто з відповідача ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за вказаним вище кредитним договором № VIW3АW08140102 від 14 січня 2008 року, яка станом на 15 вересня 2011 року становила 19237,48 доларів США (а.с. 3).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Відповідно до додаткових пояснень та наданого розрахунку доних, з 15 вересня 2011 року по 19 серпня 2015 року у відповідача утворилась заборгованість за тілом кредиту в розмірі 261,53 долар США, що еквівалентно 5774,58 грн. за курсом 22,08 внаслідок сплати страхових платежів, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, за рахунок кредитних коштів, відповідно до умов п. 7.1. Договору; за нарахованими за цей період процентами в розмірі 1278,05 доларів США, що еквівалентно 28219,34 грн.; за нарахованою за цей період комісією (щомісячною винагородою за надання фінансового інструменту - п. 7.1 кредитного договору) в розмірі 1390,04 доларів США, що еквівалентно 30692,08 грн.; за нарахованою за цей період пенею в розмірі 655046,48 грн, а також штрафи - 250 грн. фіксована частина та 3234, 30 грн. (261,53+1278,05+1390,04 х 22,8 х 5%) - процентна складова.

Відповідно до наданих представником позивача пояснень у апеляційному суді, вказаний розрахунок проведено з урахуванням заочного рішення від 11 квітня 2012 року у цивільній справі № 2-1695/11, а також коштів зарахованих на виконання умов договору від реалізації 13 серпня 2010 року заставного майна, а саме автомобіля Chery AMULET LVVD14B17D126256, що підтверджено випискою та меморіальними ордерами від 13 серпня 2010 року (а.с. 176-177).

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_5 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, в зв'язку з чим в нього виникла заборгованість, факт наявності якої підтверджується наданим розрахунком, який не спростований відповідачем, позовні вимоги є обґрунтованими.

За таких обставин, рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01 грудня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про стягнення заборгованості.

Разом з тим, що стосується її розміру, що підлягає стягненню, слід зазначити наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Зазначене узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом України 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15.

З пункту 4.1 та 4.3 кредитного договору вбачається, що обов'язок по сплаті як штрафу так і пені виникає у позичальника внаслідок несвоєчасного погашення заборгованості.

Таким чином, з урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення штрафу задоволенню не підлягають.

Крім того, оскільки відповідно до умов кредитного договору, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі (купівлю автомобіля), особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Зазначене узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом України 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16

Таким чином, оскільки встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, а саме винагороди за надання фінансового інструменту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавались відповідачу ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на нього обов'язку за договором кредиту від 14 січня 2008 року щодо сплати комісії та відмову у задоволенні вказаної вимоги у зв'язку з її безпідставністю.

Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як зазначив у своєму листі від 01 лютого 2013 Верховний Суд України, "Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)" суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема, занадто високий її розмір, порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу. Зменшення розміру неустойки - це право суду. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача, однак в останньому випадку відповідач, що звертається з клопотанням, повинен довести наявність підстав для зменшення неустойки (ч. 3 ст. 551 ЦК).

Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд України 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14.

Відповідно до вищезгаданого розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого апеляційному суду, у ОСОБА_5 утворилася заборгованість, яка за період з 15 вересня 2011 року по 19 серпня 2015 року складає: за тілом кредиту в розмірі 261,53 долар США, що еквівалентно 5774,58 грн. за курсом 22,08 внаслідок сплати страхових платежів, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, за рахунок кредитних коштів, відповідно до умов п. 7.1. Договору; за нарахованими процентами в розмірі 1278,05 доларів США, що еквівалентно 28219,34 грн.; за нарахованою за цей період пенею в розмірі 655046,48 грн.

Отже, оскільки позивач ставить питання про стягнення неустойки, розмір якої є значно вищим, ніж розмір збитків, завданих позивачу, з урахуванням заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 11 квітня 2012 року, яким стягнуто з ОСОБА_5 частину заборгованості за кредитним договором, колегія суддів приходить до висновку про застосування до спірних правовідносин положень ч. 3 ст. 551 ЦК України та, відповідно, зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з 655046 грн. 48 коп. до 40660 грн. 31 коп.

Крім того, з урахуванням викладеного, стягненню з відповідача також підлягає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 261,53 долар США, що еквівалентно 5774,58 грн. за курсом 22,08 внаслідок сплати страхових платежів, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, за рахунок кредитних коштів, відповідно до умов п. 7.1. Договору та за нарахованими процентами в розмірі 1278,05 доларів США, що еквівалентно 28219,34 грн.

З врахуванням викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення допустив порушення норм процесуального права, а тому рішення суду про відмову у задоволенні позову підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи на часткове задоволення позову, судовий збір сплачений позивачем за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 259, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № VIW3АW08140102 від 14 січня 2008 року, яка станом на 19 серпня 2015 року становить: 261,53 доларів США заборгованості за кредитом, 1278,05 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом та 40660,31 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" судовий збір в розмірі 1020,13 грн. за подання позовної заяви та 1530.20 грн. за подання апеляційної скарги, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 квітня 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: