АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/12/18 Головуючий 1 інстанції - Винниченко П.П.
Справа № 623/1685/17 Доповідач - Кружиліна О.А.
Категорія: спори, що виникають із договорів
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Кружиліної О.А.

суддів: Бровченка І.О., Кіся П.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Ізюмського комунального підприємства теплових мереж

на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 листопада 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Ізюмського комунального підприємства теплових мереж про скасування заборгованості за послуги теплопостачання та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

24 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулась у суд з позовом, в якому просила зобов'язати Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж скасувати та списати з її особового рахунку заборгованість в сумі 10 869 грн, яка рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 травня 2014 року визнана такою, щодо якої минув строк позовної давності, стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір в розмірі 640 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що їй на праві власності належить квартира в АДРЕСА_1, в якій вона проживає.

28 квітня 2014 року Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж звернулось до Ізюмського міськрайонного суду з позовом про стягнення з неї заборгованості за теплопостачання в сумі 13 086,42 грн.

До позовної заяви були додані розрахунки, зроблені за період з квітня 2010 року по грудень 2013 року, включаючи суми за період з 01 січня 2001 року по квітень 2010 року. Враховуючи те, що Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж звернулось з позовом 28 квітня 2014 року, то відповідно до строку позовної давності період, за який могла бути стягнена заборгованість, визначався з 28 квітня 2011 року по 28 квітня 2014 року. Таким чином, частина суми 13 086,42 грн, яку просило стягнути Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж виходила за межі позовної давності.

28 травня 2014 року рішенням Ізюмського міськрайонного суду з неї була стягнута заборгованість в сумі 2 217,42 грн, а сума 10 869,00 грн була визнана такою, що виходить за межі позовної давності.

Стягнута заборгованість в сумі 2 217,42 грн була нею погашена, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 19 квітня 2017 року головного державного виконавця Ізюмського міськрайонного відділу державної виконавчої служби.

Вважає, що сума 10 869,00 грн повинна бути списана з її особового рахунку відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість» (ПБО 10), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 8 жовтня 1999 року № 237, зареєстрованого в Мін'юсті України за № 725/ 4018.

Але відповідач не тільки не списав зазначену суму з її особового рахунку, але щомісяця на її адресу надсилає рахунки-повідомлення, до яких крім поточних розрахунків включає і зазначену суму, яка визнана рішенням суду такою, що знаходиться за межами позовної давності.

Відповідно до останнього повідомлення на оплату послуг за травень 2017 року станом на 01 червня 2017 року за вищезазначеною квартирою сформувалась заборгованість за теплопостачання в сумі 12 814,78 грн.

З вищевказаною заборгованістю вона категорично не згодна, вважає її безпідставно нарахованою.

Наявність безпідставно нарахованої заборгованості в сумі 10 869,00 грн на особовому рахунку порушує її права та інтереси, зокрема вона значиться як недобросовісний боржник, вона постійно отримує повідомлення про заборгованість, які бачать її сусіди, що відображається на погіршенні її здоров'я.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Зобов'язано Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж скасувати та списати з особового рахунку НОМЕР_2 ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 заборгованість в сумі 10 869,00 грн за житлово-комунальні послуги - централізоване опалення, яка рішенням Ізюмського міськрайонного суду від 28 травня 2014 року визнана такою, щодо якої минув строк позовної давності.

Стягнено з Ізюмського комунального підприємства теплових мереж на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640,00 грн, сплачених при подачі позовної заяви до суду.

Не погодившись з вказаним рішенням, Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення скасувати та ухвалити нове рішення про залишення позовних вимог без задоволення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалось на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, посилається на те, що сплив строку позовної давності не припиняє зобов'язання відповідача оплатити вартість спожитих послуг з теплопостачання в повному обсязі за весь період надання таких послуг.

Наслідком вищенаведеного є неможливість кредитора звернутися до суду з позовом про відшкодування збитків, викликаних невиконанням зобов'язання.

Однак, це не позбавляє кредитора права на вимогу виконання зобов'язання боржником (наприклад, шляхом звернення до боржника з пропозицією погасити заборгованість в добровільному порядку) та не веде до припинення самого зобов'язання; не має своїм наслідком обов'язок кредитора списати прострочену суму боргу.

Вважає вимоги позивача про списання заборгованості неправомірними.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначала, що рішення суду першої інстанції вважала правомірним.

Зокрема, зазначала, що відповідачем рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 травня 2014 року не було оскаржене, а тому вона вважала, що сума 10 869 грн повинна бути списана з її особового рахунку відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 120 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України за № 725/4018.

Але відповідач не тільки не списав зазначену суму, але щомісяця на її адресу надсилає рахунки-повідомлення, до яких крім поточних розрахунків включає і зазначену суму, яка визнана рішенням суду такою, що знаходиться за межами позовної давності.

Крім того, зазначала, що частина 1 статті 267 ЦК України не встановлює обов'язок боржника сплачувати борг після спливу позовної давності.

Зазначала, що оскільки сума боргу в розмірі 10 869 грн знаходиться поза межами строку позовної давності і в стягненні цієї суми судом відмовлено, тому ця сума боргу не може бути виставлена їй до сплати.

Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 листопада 2017 року без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з положень статей 322, 360 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та тих обставин, що відповідно до рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 травня 2014 року по справі № 623/1425/14-ц за позовом Ізюмського комунального підприємства теплових мереж до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, позовну заяву задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1, що проживає в АДРЕСА_1 на користь Ізюмського комунального підприємства теплових мереж заборгованість за послуги в сумі 2 217,42 гривень та судовий збір в сумі 243,60 гривень, в задоволенні інших позовних вимог відмовлено. При цьому, у задоволенні інших позовних вимог відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.

Звертаючись у суд із вказаним позовом ОСОБА_1 зазначала, що отримує послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1, постачальником яких є Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж.

За період з 01 січня 2001 року по квітень 2010 року на особовому рахунку позивача утворилась заборгованість у сумі 13 086,42 грн.

28 квітня 2014 року Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 вказаної заборгованості за теплопостачання.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 травня 2014 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1, що проживає в АДРЕСА_1 на користь Ізюмського комунального підприємства теплових мереж заборгованість за послуги в сумі 2 217,42 грн та судовий збір в сумі 243,60 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що в мотивувальній частині рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 травня 2014 року зазначено, що 10 869 грн визнана сумою, що виходить за межі позовної давності. Позивач вважала, що зазначена сума є безнадійною дебіторською заборгованістю, яка підлягає списанню.

Відповідно до статті 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення) боргу кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, є господарською діяльністю підприємства, а за таких обставин облік за особовим рахунком споживача - є внутрішньогосподарським (управлінським) обліком, та ці питання вирішуються виключно підприємством.

Згідно із частиною 1 статті 3 ЦПК України, у редакції, яка діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України, у редакції, яка діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способом захисту суб'єктивним цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваний) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4, 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Правовий аналіз наведених положень ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що зобов'язання Ізюмського комунального підприємства теплових мереж скасувати та списати з особового рахунку заборгованості є різновидом претензії.

Даних про те, що позивач зверталася до відповідача з такою претензією та їй було відмовлено в задоволенні у передбаченому законом порядку, матеріали не містять.

За таких підстав, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 є передчасним, оскільки позивачем обраний спосіб захисту своїх прав не передбачений діючим законодавством.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України скасовує судове рішення повністю у ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав, передбачених пунктом 2 частиною 1 статті 376 ЦПК України.

Відповідно до статті 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Ізюмського комунального підприємства теплових мереж - задовольнити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 листопада 2017 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Ізюмського комунального підприємства теплових мереж () судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 704 (сімсот чотири) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складене 12 квітня 2018 року.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді І.О. Бровченко

П.В. Кісь