Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 127/10465/16-ц

провадження № 61-20189св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Вінницької області від 16 травня 2017 року у складі суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Позов мотивований тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 04 березня 2002 року ОСОБА_2 є власником 8/25 часток будинковолодіння № АДРЕСА_1 від 15 січня 2015 року у справі № 127/26042/14-ц за результатами проведення будівельно-технічного експертного дослідження, виконаного ТОВ «Подільський центр судових експертиз» від 06 січня 2015 року було затверджено мирову угоду на таких умовах:

1. ОСОБА_2 виділяється в натурі у власність 8/25 часток будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, згідно фактичного користування будинковолодінням, за яким ОСОБА_2 виділяється у житловому будинку «А» загальною площею 30,3 кв. м, які зазначені на плані як приміщення №2: кухня 203 площею 6,5 кв. м, кімната 2-4 площею 12,2 кв. м, кімната 2-5 площею 11,6 кв. м, також господарські будівлі та споруди, сарай «б», погріб п/б, вигрібна яма №3.

2. Право спільної часткової власності на 8/25 частки будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в зв'язку з виділенням в натурі частки ОСОБА_2 припиняється.

3. ОСОБА_4 виділяється в натурі у власність 9/25 часток будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, згідно фактичного користування будинковолодінням згідно з яким ОСОБА_4 виділяється у житловому будинку «А» загальною площею 42,0 кв. м, які зазначені на плані як приміщення №3: кухня 3-1 площею 7,4 кв. м, ванна 3-2 площею 3,6 кв. м, кімната 3-3 площею 11,3 кв. м, кімната 3-4 площею 19,7 кв. м, а також господарські будівлі та споруди: сарай «В», погріб п/в, убиральня «Г».

4. Право спільної часткової власності на 9/25 частки будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в зв'язку з виділенням в натурі частки ОСОБА_4 припиняється.

5. ОСОБА_2 виділяється 8/25 часток земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1, площею 0,0527 га (кадастровий номер НОМЕР_1) належну на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 28 лютого 2012 року, зареєстрованого за № 02957.

6. ОСОБА_4 виділяється 9/25 часток земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_1 площею 0,0527 га (кадастровий номер НОМЕР_1) належну на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 28 лютого 2012 року, зареєстрованого за №02957.

7. Право спільної сумісної власності на земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_1, площею 0,0527 га (кадастровий номер НОМЕР_1) належну на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 28 лютого 2012 року, зареєстрованого за № 02957 припиняється.

Невід'ємною частиною ухвали суду є висновок № 149 за результатами проведення будівельно-технічного експертного дослідження, виконаного ТОВ «Подільський центр судових експертиз» 06 січня 2015 року.

ОСОБА_3 також визначив свою частку в спільному майні та припинив право спільної сумісної власності на земельну ділянку відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 листопада 2013 року.

На цей час між сторонами виникли суперечки з приводу порядку користування земельною ділянкою. У зв'язку із встановленням парканів позивач, не має можливості вийти на вулицю, оскільки залишений для неї співвласниками прохід, на її думку, замалий для того, щоб проїхати колясці з дитиною, яка проживає з нею. Право спільної сумісної власності на земельну ділянку між співвласниками припинено, однак узгодити порядок користування земельною ділянкою із відповідачами мирним шляхом не вдалося. Користування земельною ділянкою можливо встановити лише в судовому порядку та визначити шляхом проведення судової земельно-технічної експертизи.

ОСОБА_2 просила встановити порядок користування земельною ділянкою загальною площею 527 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до варіанту № 4 висновку № 301 судової земельно-технічної експертизи (додаток № 4), виготовленого 09 листопада 2016 року ТОВ «Подільський центр судових експертиз».

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Встановлено порядок користування земельною ділянкою загальною площею 527 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до варіанту № 1 висновку № 301 судової земельно-технічної експертизи (додаток № 1), виготовленого 09 листопада 2016 року ТОВ «Подільський центр судових експертиз», згідно якого: співвласнику 8/25 часток ділянки ОСОБА_2 виділяється в індивідуальне користування земельна ділянку площею 132,0 кв. м; співвласнику 9/25 часток ділянки ОСОБА_4 виділяється в індивідуальне користування земельна ділянка, площею 190 кв. м; співвласнику 8/25 часток ділянки ОСОБА_3 виділяється в індивідуальне користування земельна ділянка, площею 125 кв. м; земельна ділянка, площею 20 кв. м виділяється в спільне користування ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3; земельна ділянка, площею 5 кв. м виділяється в спільне користування ОСОБА_2, ОСОБА_4; земельна ділянка, площею 55 кв. м виділяється в спільне користування ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Вказано, що висновок експертизи № 301 від 09 листопада 2016 року є невід'ємною частиною рішення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що враховуючи інтереси всіх співвласників, фактичний порядок користування земельною ділянкою, що склався протягом тривалого часу і фактичне розташування будівель, що виділені кожній стороні, а також враховуючи загальні засади цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, найбільш прийнятним варіантом для встановлення порядку користування ділянкою, є варіант № 1 висновку № 301 судової земельно-технічної експертизи, виготовленого 09 листопада 2016 року ТОВ «Подільський центр судових експертиз». При визначенні експертом цього варіанту дотримані вимоги ДБН 360-92** щодо виділення в спільне користування ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ділянки, площею 0,0055 кв. м, яка позначена на плані фіолетовим кольором. Ширина цієї ділянки дозволяє ОСОБА_2 вільно проходити до своєї частки будинковолодіння, а також здійснювати обслуговування будинку ОСОБА_3 На плані зазначено, що в одній точці ділянка звужується до 1,44 м, проте це не є перешкодою для проходу, проїзду з коляскою і здійснення належного обслуговування будинку. Варіант № 1, на відміну від варіанту № 4, також враховує інтереси сторін щодо виділення їм більших ділянок в одноосібне користування, а влаштування проходу для ОСОБА_2 довжиною 6,19 метра з формальним дотриманням ширини 1,50 метра через ділянку ОСОБА_4, суд вважав недоцільним.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 16 травня 2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 березня 2017 року змінено. Позов ОСОБА_2 задоволено. Встановлено порядок користування земельною ділянкою загальною площею 0,0527 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, між ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, що належить їм на підставі державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_3 від 28 лютого 2012 року, зареєстрованого за №02957, відповідно до варіанту № 4 висновку № 301 судової земельно-технічної експертизи, виготовленого 09 листопада 2016 року ТОВ «Подільський центр судових експертиз», згідно з яким:

співвласнику 8/25 часток ОСОБА_2 виділяється в індивідуальне користування земельна ділянка, площею 134 кв. м; співвласнику 9/25 часток ОСОБА_4 виділяється в індивідуальне користування земельна ділянка, площею 180 кв. м;

співвласнику 8/25 часток ОСОБА_3 виділяється в індивідуальне користування земельна ділянка, площею 125 кв. м; земельна ділянка, площею 7 кв. м залишається у спільному користуванні ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3;

земельна ділянка, площею 9 кв. м залишається у спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_2; земельна ділянка, площею 17 кв. м залишається в спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_3;

земельна ділянка, площею 55 кв. м залишається у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Вказано, що додаток № 4 висновку № 301, складеного 09 листопада 2016 року ТОВ «Подільський центр судових експертиз» є невід'ємною частиною рішення суду. У решті рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що варіант № 4 висновку № 301 судової земельно-технічної експертизи, виготовленого 09 листопада 2016 року ТОВ «Подільський центр судових експертиз» є варіантом з найменшим відхилення від ідеальних часток співвласників, а тому найбільше відповідає інтересам співвласників та належним їм ідеальним часткам (8/25, 8/25 і 9/25). Суд виходив із того, що раніше позивач проходила на вулицю через суміжне будинковолодіння, а лише тоді як цей прохід закрили (приватизувавши земельну ділянку) змушена була звернутись до суду, адже залишений прохід співвласниками не давав можливості проїхати колясці. При цьому, суд врахував наявність неприязних стосунків, що виникли між сторонами, та конфліктів, зокрема, через паркування ОСОБА_2 автомобіля біля існуючого входу до домогосподарства, проти чого заперечував ОСОБА_4, а тому суд вважав, що наявність у позивача виходу до АДРЕСА_1) за варіантом №4, що виключає прохід повз вхід до частин будинку власників ОСОБА_4 та ОСОБА_6, та можливість паркування автомобіля біля іншого входу буде сприяти недопущенню конфліктів в подальшому. На доцільність встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідно до варіанту № 4 вказувало і розташування господарських будівель та споруд домогосподарства. За варіантом № 1 позивач ОСОБА_2 змушена прямувати до АДРЕСА_1 практично через все домогосподарство, проходячи при цьому відстань в 40 метрів біля частин будинку, що належить іншим співвласникам, що буде створювати незручності як для позивача, так і для відповідачів у справі.

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся із касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Вінницької області від 16 травня 2017 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту наявності парканів, встановлених співвласниками земельної ділянки, які перешкоджають їй користуватися земельною ділянкою. Відомості про те, що позивач звертався до відповідачів з пропозицією домовитися про порядок користування земельною ділянкою відсутні, як і відсутні відомості про те, що відповідачами порушені права позивача. Висновки суду апеляційної інстанції про те, що наявний прохід, яким на даний час користуються позивач та ОСОБА_3 не відповідає вимогам ДБН360-92**, оскільки є занадто вузьким для одночасного обслуговування будинку ОСОБА_3 та проходом ОСОБА_7, є надуманими та необґрунтованими, оскільки довжина наявного проходу становить приблизно 12 м, з яких лише незначна частина має ширину 1,44 м, яку можна збільшити за рахунок облаштування території без цільового призначення, яка знаходиться вздовж паркану.

Окрім цього, облаштуванням окремого виходу та встановлення додаткового проходу по земельній ділянці, якою на цей час користується відповідач ОСОБА_4 не позбавить позивача необхідності користування іншим проходом, оскільки в кінці цього проходу знаходяться господарські будівлі, які належать позивачу. Судом першої інстанції вірно встановлено, що ураховуючи висоту підйому з вулиці Енгельса для облаштування проходу необхідно буде також змайструвати сходи, що додасть незручності для всіх власників. Відхилення від ідеальних часток, встановлених варіантом № 1, на якому наполягав відповідач та з яким погодився суд першої інстанції, у позивача ОСОБА_8 складає 0,003 кв. м в сторону збільшення, тобто майже повністю відповідає її ідеальній частці, у ОСОБА_4 повністю відповідає ідеальній частці, у ОСОБА_3 - 9 кв. м в сторону зменшення, що було фактично врегульовано домовленістю між відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Висновок суду апеляційної інстанції, про те, що варіант № 4 є таким, що максимально відповідає ідеальним часткам співвласників не ґрунтується на матеріалах справи та порушує права відповідача ОСОБА_4, оскільки прохід який, встановлюється цим варіантом для позивача фактично проходить по земельній ділянці, користування якою впродовж багатьох років здійснюється відповідачем та на якій знаходиться вбиральня, яка йому належить. Наявність проходу по даній земельній ділянці буде перешкоджати ОСОБА_4 вільному користуванні господарською будівлею та створювати санітарні незручності, а для позивача ОСОБА_2 буде носити індивідуальний характер, оскільки цим проходом крім неї ніхто користуватися не буде. Варіант № 1 повністю відповідає вже встановленому порядку користування земельною ділянкою, який склався протягом тривалого часу та існував на час придбання ними своїх будинковолодінь. Адже, всі інші варіанти, які були запропоновані висновком експерта та який просив встановити позивач не існували до даного часу та вимагають певного оздоблення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

У серпні 2017 року ОСОБА_2 надала заперечення, яке підписане представником ОСОБА_9, на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржене рішення залишити без змін. Заперечення мотивовано тим, що лише варіант № 4 враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, можливість проходу з вулиці на подвір'я та залишає в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справа призначена до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що згідно договору купівлі-продажу частини будинку від 04 березня 2002 року позивачу ОСОБА_2 належить 8/25 часток будинку з відповідною часткою господарських будівель, що розташований у АДРЕСА_1.

На підставі договору купівлі-продажу від 02 квітня 1991 року ОСОБА_3 належить 8/25 часток житлового будинку № АДРЕСА_1. ОСОБА_4 належить 9/25 будинку № АДРЕСА_1.

ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_3 є співвласниками земельної ділянки № АДРЕСА_1, площею 0,0527 га.

Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 листопада 2013 року № 127/25835/13-ц ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 8/25 часток земельної ділянки, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0527 га, розташованої по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 та припинено право спільної сумісної власності на цю земельну ділянку.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2015 року №127/26042/14-ц було визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, згідно якої:

- ОСОБА_10 виділяється в натурі у власність 8/25 часток будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та приміщення у будинку літ. «А» загальною площею 30,3 кв. м, які зазначені на плані як приміщення №2: кухня 2-3 площею 6,5 кв. м, кімната 2-4 площею 12,2 кв. м, кімната 2-5 площею 11,6 кв. м, також господарські будівлі та споруди, сарай «б», погріб п/б, вигрібна яма №3. Право спільної часткової власності на 8/25 часток будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в зв`язку з виділеннями в натурі частки ОСОБА_2 припиняється;

- ОСОБА_4 виділяється в натурі у власність 9/25 часток будинковолодіння та приміщення в будинку літ. «А» загальною площею 42,0 кв. м, які зазначені на плані під №3: кухня 3-1 площею 7,4 кв. м, ванна 3-2 площею 3,6 кв. м, кімната 3-3 площею 11,3 кв. м, кімната 3-4 площею 19,7 кв. м, а також господарські будівлі та споруди: сарай «В», погріб п/В, убиральня «Г». Право спільної часткової власності на 9/25 часток будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в зв`язку з виділенням в натурі частки ОСОБА_4 припиняється;

- визначено, що ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 8/25 часток земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_1 площею 0,0527 га (кадастровий номер НОМЕР_1, згідно державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_3 від 28 лютого 2012 року, зареєстрованого за №02957);

- визначено, що ОСОБА_4 належить на праві спільної часткової власності 9/25 часток земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_1 площею 0,0527 га (кадастровий номер НОМЕР_1, згідно державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_2 від 28 лютого 2012 року, зареєстрованого за №02957);

- право спільної сумісної власності на земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_1 площею 0,0527 га (кадастровий номер НОМЕР_1) припинено.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини першої, четвертої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

У постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16 зроблено висновок, що при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Визначаючи порядок користування земельною ділянкою, апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок, що варіант № 4 висновку № 301 судової земельно-технічної експертизи, виготовленого 09 листопада 2016 року ТОВ «Подільський центр судових експертиз», є варіантом з найменшим відхилення від ідеальних часток співвласників та найбільше відповідає інтересам співвласників і належним їм ідеальним часткам (8/25, 8/25 і 9/25).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 16 травня 2016 року до закінчення розгляду касаційної скарги. Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, а оскаржене рішення без змін, то виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 16 травня 2016 року слід поновити.

Оскільки оскаржене рішення залишені без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 , 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 16 травня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило