Провадження № 22-ц/772/611/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 рокуСправа № 127/24849/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М.,

суддів: Панасюка О. С., Ковальчука О. В.,

секретар судового засідання Куленко О. В.,

учасники справи:

заявник: ОСОБА_3,

заінтересовані особи:

- (особа яка подала апеляційну скаргу) - державний виконавець ЦВДВС м. Вінниці ГТУЮ Покиньчереда Наталія Григорівна,

- ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Апеляційного суду Вінницької області в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2018 року в складі судді Вохмінової О. С., постановлену в м. Вінниці, дата складання повного тексту ухвали 02.02.2018 року, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на рішення та дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Покиньчереди Н. Г.

Скарга розглядалась судами неодноразово.

24.01.2018 року ОСОБА_3 уточнила вимоги скарги (а.с. 126) і просила визнати рішення та дії старшого державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Покиньчереди Н. Г. при виконанні виконавчого листа № 127/24849/16-ц, виданого 02.03.2107 року за рішенням суду щодо стягнення судового збору в сумі 551, 20 грн. в частині винесення постанови про арешт майна боржника такими, що порушують права ОСОБА_3 Скасувати постанову від 19.07.2017 року про арешт майна ОСОБА_3 як видану з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», зазначила, що на п. 3, 4 скарги поданої 21.09.2017 року не наполягає.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2018 року скаргу ОСОБА_3 задоволено, визнано протиправними дії старшого державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Покиньчереди Наталії Григорівни щодо прийняття постанови про арешт майна боржника від 19.07.2017 року у виконавчому провадженні № 54334841. Скасовано постанову про арешт майна боржника від 19.07.2017 року у виконавчому провадженні № 54334841.

Задовольняючи скаргу, суд дійшов висновку про встановлення факту недотримання державним виконавцем порядку накладення арешту на майно боржника (арешт накладено на все майно боржника в межах звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору в сумі 756, 32 грн): враховуючи суму боргу суд вважав, що арешт міг бути накладений лише на рухоме майно, і лише після його опису, що не було здійснено державним виконавцем. Разом з тим, 11.08.2017 року боржником погашено борг перед стягувачем, що підтверджено відповідними квитанціями (а.с. 15, 16). При цьому суд керувався нормами ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження».

Не погодившись з такою ухвалою, 16 лютого 2018 року державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Покиньчереда Н. Г. подав апеляційну скаргу, просить її скасувати і постановити нову, якою у повному обсязі відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 Стягнути з ОСОБА_3 понесені судові витрати за подання апеляційної скарги. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувану постанову було винесено у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», виходячи з суми боргу, що складала 551 грн 20 коп., арешт на майно накладено у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця. Стверджує, що винесення постанови є обов'язковим по кожному виконавчому провадженню та співмірним заходом, спрямованим на виконання виконавчого документу, по даному виконавчому провадженню зокрема. Вказує, що 19.12.2017 року до відділу ДВС надійшло повідомлення Управління ПФУ в м. Вінниці про стягнення та перерахування залишку боргу з ОСОБА_3 в повному обсязі. 20.12.2017 року виконавче провадження № 54334841 завершено у зв'язку з фактичним повним виконанням рішення та скасовано заходи примусового виконання, копію постанови надіслано органу, якому направлялась постанова про накладення арешту, для припинення чинності арешту до виконання. 21.12.2017 року сформовано витяг про реєстрацію вилучення запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Тому вважає, що порушення прав боржника відсутнє, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки ухвала суду постановлена після завершення виконавчого провадження.

19 березня 2018 року ОСОБА_3 подала через канцелярію апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу. Просила ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2018 року залишити без змін. Доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що суд першої інстанції дав вірну оцінку діям державного виконавця. В ст. 56 Закону «Про виконавче провадження» відсутнє посилання на те, що за будь-яких обставин державний виконавець має беззаперечний обов'язок арешту саме всього майна боржника. Стягнення судового збору в сумі 551 грн 20 коп., яка не перевищує 5 мінімальних розмірів заробітної плати могло бути звернене в плановому порядку згідно Закону (п.2 ст. 68) на пенсію боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно з п. 8 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Тому справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід'ємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі.

Основним завданням реалізації права на справедливий суд після ухвалення судового рішення є його виконання у добровільному чи примусовому порядку.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу пункту 6 частини 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

По справі судом першої та апеляційної інстанції встановлено наступні обставини, які не оспорюються учасниками справи:

- 19 липня 2017 року старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Покиньчередою Н. Г. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54334841 за виконавчим листом від 02 березня 2017 року № 127/24849/16-ц щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судового збору у розмірі 551 грн 20 коп. (а.с. 5-6).

- Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження старший державний виконавець Покиньчереда Н. Г. винесла постанову про арешт майна боржника ОСОБА_3 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору (основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів) у сумі 756 грн 32 коп. (а.с. 7-8).

- 1 серпня 2017 року боржником ОСОБА_3 погашено борг перед стягувачем на суму 551,20 грн., а також сплачений виконавчий збір в сумі 55,12 грн., що підтверджено відповідними квитанціями (а.с. 15, 16).

- 21 серпня 2018 року старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Покиньчередою Н. Г. було винесено постанову, якою стягнуто з боржника витрати на проведення виконавчих дій у сумі 150 грн (а.с. 46-47).

- З розпорядження № 543344841/25 затвердженого 20 грудня 2018 року слідує, що грошові кошти у сумі 150 грн, надійшли 14 грудня 2017 року на рахунок ЦВ ДВС м. Вінниця ГТУ юстиції у Вінницькій області, з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 127/4849/16-ц (а.с. 142).

- 20 грудня 2017 року старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Покиньчередою Н. Г. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 54334841 за виконавчим листом від 02 березня 2017 року № 127/24849/16-ц щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судового збору у розмірі 551 грн 20 коп. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Копію постанови направлено сторонам та органу, що видав виконавчий документ (а.с. 143).

- Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація та вилучення запису), з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, на підставі постанови про закінчення виконавчого провадження № 54334841 від 20.12.2017 року, за виконавчим листом від 02 березня 2017 року № 127/24849/16-ц, вилучено запис 16410336 з контрольною сумою 26092718 ЕВ (а.с.144).

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Предметом скарги ОСОБА_3 є правомірність дій державного виконавця в частині накладення арешту на майно боржника.

Згідно ч. 1, 2 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Частиною 3 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Як вбачається з постанови про арешт майна боржника від 19.07.2017 року (а.с. 7-8), арешт накладено на все майно боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 756 грн. 32 коп., тобто державним виконавцем дотримано принцип співмірності, однак суд першої інстанції на це уваги не звернув та не дав цьому належної оцінки.

Суд першої інстанції, задовольняючи скаргу, дійшов висновку, що державний виконавець порушив порядок накладення арешту на майно боржника: арешт міг бути накладений лише на рухоме майно і лише після його опису (ч.7 ст. 26, ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Однак такий висновок суду не ґрунтується на нормах закону, суд допустився помилки, застосовуючи норми матеріального права.

Частина 7 статті 26 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає, що арешт на кошти боржника, конкретне майно боржника накладається якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах чи конкретне майно боржника. В даному випадку такої інформації в заяві стягувача не було, тому це положення не може бути застосовано до правовідносин що розглядаються.

Натомість в абзаці другому частини 7 статті 26 Закону (останнє речення) зазначено, що на інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону. Отже, в випадку що є предметом даного судового розгляду, державний виконавець повинен був діяти у відповідності до положень статті 56 Закону.

Встановлено абзацом третім частини другої статті 56 ЗУ «Про виконавче провадження», що «Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна».

Як вбачається зі змісту частини 2 статті 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника, тобто вказана норма закону закріплює альтернативу дій державного виконавця: або арешт, або опис та арешт. Саме державний виконавець вправі вибирати алгоритм своїх дій при здійсненні виконавчого провадження. Закон України «Про виконавче провадження» не містить обмеження щодо накладення арешту на майно розміром суми що підлягає стягненню, а тому висновок суду першої інстанції що державний виконавець міг накласти арешт лише на рухоме майно і лише після його виявлення, - не грубнується на нормах Закону та є власним припущенням суду.

З матеріалів скарги слідує, що в даному випадку арешт на майно був накладений одночасно з відкриттям виконавчого провадження, про що свідчать дати постанови про відкриття виконавчого провадження ( а.с. 5-6) та постанови про арешт майна боржника (а.с. 7-8): 19.07.2017 року.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, слід зробити висновок, що державний виконавець, виносячи постанову про арешт майна боржника, діяв у спосіб та у відповідності до положень закону України «Про виконавче провадження» та його діями не порушено права та законні інтереси боржника ОСОБА_3.

Відтак, відповідно до ст. 376 ЦПК України, враховуючи допущене судом неправильне застосування норм матеріального права, постановлена по справі ухвала підлягає скасуванню, а в задоволенні скарги ОСОБА_3 слід відмовити.

Суд вважає за необхідне зазначити, що 20.12.2017 року винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження, якою припинено чинність арешту майна боржника (а.с. 143) та 21.12.2017 року з державного реєстру обтяжень вилучено запис про арешт (а.с.144).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат (ч. 7 ст. 141, ст. 382 ЦПК України), судова колегія виходить з наступного: ЦВ ДВС м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області понесено судові витрати за подання апеляційних скарг на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2018 року в розмірі 1 624 грн (а.с. 84),за результатами розгляду якої справа була повернена на новий розгляд до суду першої інстанції і питання розподілу судових витрат не вирішувалося (Ухвала Апеляційного суду Вінницької області від 14.12.2017 року на а.с. 112-113) та 1 762 грн (а.с. 139), які він просить стягнути з ОСОБА_3.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору так як є інвалідом І групи інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 927161 Серія 12 ААА (а.с. 165), на підставі частини 7 статті 141 ЦПК України, судовий збір понесений ЦВ ДВС м. Вінниці ГУ ТУЮ у Вінницькій області за подання апеляційних скарг в розмірі 3 386 (1624+1762) гривень слід компенсувати за рахунок держави (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2018 року скасувати та постановити нову:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на рішення та дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Покиньчереди Н. Г..

Компенсувати за рахунок держави на користь Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області () судові витрати по справі за подачу апеляційних скарг в сумі 3 386 (три тисячі триста вісімдесят шість) гривень 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГГоловуюча підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис О. С. Панасюк

підпис О. В. Ковальчук

Згідно з оригіналом

головуючий суддя Т. М. Шемета