АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2018 року

м. Рівне

Справа № 570/4157/17

Провадження № 22-ц/787/1150/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С. О.,

суддів: Ковальчук Н.М., Боймиструк С.В.

секретар судового засідання: Брикса Ю.Ю.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 28 березня 2018 року, ухваленого в складі судді Кушнір Н.В., повний текст якого складено 30 березня 2018 року, у справі №570/4157/17,

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, покликаючись на те, що в наслідок ДТП загинув її син ОСОБА_4 Кримінальне провадження по факту наїзду на ОСОБА_4 закрите 31 липня 2017 року за відсутністю в діях відповідачів складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Просила стягнути з відповідачів солідарно на її користь, як матері загиблого, завдану майнову та моральну шкоду

Рішенням Рівненського районного суду від 28 березня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 30 000 грн. 00 коп. матеріальної шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 в прибуток Рівненського районного суду Рівненської області судовий збір в розмірі 1 409 грн. 60 коп.

Рішення суду мотивоване тим, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. При визначенні розміру матеріального та морального відшкодування суд виходив з положень ст.1193 ЦК України.

У подані на рішення апеляційній скарзі позивач вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити вказане судове рішення та стягнути солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 50 000 грн. заподіяної шкоди.

Апеляцйна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що смерть ОСОБА_4 наступила в результаті наїзду на нього автомобіля під керуванням ОСОБА_2, а тому водії несуть солідарну відповідальність .

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

В частині стягнення заподіяної шкоди з ОСОБА_3 та визначеного розміру шкоди рішення суду не оскаржене, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Убачається, що 31 жовтня 2015 року близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем "Opel Vivaro," д.н.з. НОМЕР_1, неподалік електроопори № 355 по вул.Соборній в м.Рівне здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4, який перетинав проїзну частину дороги справа наліво відносно напрямку руху транспортного засобу. Після вказаного контактування ОСОБА_4 впав на проїзну частину дороги, де на нього здійснив наїзд автомобіль НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2

Від отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень потерпілий помер на місці пригоди.

На його поховання позивачем як рідною матір"ю витрачені грошові кошти, встановлено надмогильний пам"ятник.

Відомості за даним фактом внесені 01 листопада 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000374 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч.1 ст.286 КК України як порушення особою, яка керує транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого та розпочате досудове розслідування.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 576 від 30 листопада 2015 року у ОСОБА_4 встановлені травматичні зміни, які спричинені прижиттєво, незадовго до настання смерті, причиною якої стала масивна черепно-мозкова травма, яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Такі ушкодження властиві для переїзду автомобіля через голову з її стисненням колесом чи виступаючими частинами днища автомобіля, при цьому ОСОБА_4 знаходився спочатку у вертикальному, а після контактування з першим автомобілем - у горизонтальному положенні. Загиблий перебував у стані сильного алкогольного сп'яніння, концентрація етилового спирту в крові та сечі потерпілого становить 3,07 та 4, 35 проміле відповідно.

Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи дослідженням обставин та механізму ДТП від 25 листопада 2016 року №3.1.-862/16 порушень Правил дорожнього руху у діях ОСОБА_3 і ОСОБА_2 не виявлено.

Постановою старшого слідчого від 31 липня 2017 року кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України закрито у зв'язку з відсутністю в діяннях обох відповідачів складу кримінального правопорушення.

За положеннями ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, яка завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1190 ЦК України солідарна відповідальність передбачена за шкоду, яку особи заподіяли спільними діями або бездіяльністю.

Як вбачається із матеріалів справи та матеріалів кримінального провадження №0000374 по факту вказаного ДТП не підтверджена спільність дій двох відповідачів у заподіянні шкоди.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяній нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими.

Отже, за цих обставин обов'язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.

В п.9 постанови № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" зазначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не відповідає за шкоду, завдану цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб (наприклад, у разі незаконного заволодіння транспортним засобом), внаслідок непереборної сили (наприклад, у разі стихійного лиха), а не з його вини.

В силу дії, ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За таких обставин суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо покладення солідарної відповідальності на обох відповідачів, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником вказаних норм права.

Висновки суду підтверджені належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку відповідно до ЦПК України та відповідають нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування і ухвалення нового відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 381-384,390 ЦПК України, Апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 28 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: