Справа № 445/1004/17 Головуючий у 1 інстанції: Пилип"як П.В.
Провадження № 22-ц/783/6893/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю представників Золочівської центральної районної лікарні ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4-В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Золочівської центральної районної лікарні на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Золочівської центральної районної лікарні про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

03.07.2017 року ОСОБА_4-В.І. звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним наказ Золочівської центральної районної лікарні №110 від 21.04.2017 року про його притягнення до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді догани, обґрунтовуючи свою вимогу відсутністю підстав для застосування даного виду дисциплінарного стягнення та порушенням відповідачем визначеного законом порядку його застосування.

11.07.2017 року ОСОБА_4-В.І. звернувся в суд з позовом, в якому просив поновити його на посаді лікаря-педіатра дільничого дитячої консультації Золочівської центральної районної лікарні, стягнути з Золочівської центральної районної лікарні, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду, посилаючись на відсутність доказів систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 07.08.2017 року вказані справи обєднані в одне провадження.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_4 на посаді лікара-педіатра дільничого дитячо-жіночої консультації Золочівської центральної районної лікарні з 5 липня 2017 року. Стягнуто з Золочівської центральної районної лікарні (вулиця Академіка Павлова, будинок 48, м. Золочів Львівської області, 80700) в користь ОСОБА_4 23440,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06 липня 2017 року по 26 жовтня 2017 року. Вказана сума визначена без врахування податків і обов'язкових платежів. Відповідно до ст.235 КЗпП України допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку в межах місячного платежу в сумі 5860,04 грн. Стягнуто з Золочівської центральної районної лікарні (вулиця Академіка Павлова, будинок 48, м. Золочів Львівської області, 80700) в дохід держави 640,00 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила Золочівська центральна районна лікарня.

В апеляційній скарзі стверджує, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд не взяв до уваги обставини, які мають значення для справи. Посилається на те, що ОСОБА_4-В.І. ознайомлений під особистий підпис з посадовою інструкцією лікаря-педіатра дільничого та зобовязаний неухильно дотримуватись її положень. Зазначає, що ОСОБА_4-В.І. при виконанні трудових обовязків без поважних причин не виконав вимоги п.2.1. інструкції - застосовувати сучасні методи профілактики, діагностики, лікування захворювань у дітей Розділу 2 «Завдання та обовязки» посадової інструкції. Стверджує, що ОСОБА_4-В.І. виконуючи свої трудові обовязки неодноразово, некваліфіковано проводив обстеження та призначав лікування дітям. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Золочівської центральної районної лікарні ОСОБА_2, ОСОБА_3 на підтримання вимог апеляційної скарги з посиланням на надання позивачем по справі некваліфікованої медичної допомоги, порушення правил ведення медичних документів, не проведення вакцинації, пояснення ОСОБА_4-В.І. про заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з таких підстав.

Судом встановлено такі обставини.

Наказом № 624-К від 03.07.2017 року головного лікаря Золочівської центральної районної лікарні з 05.07.2017 року ОСОБА_4-В.І. звільнено з роботи за систематичне невиконання обов'язків, передбачених «Посадовою інструкцією лікаря-терапевта-дільничого», п. 3 ст. 40 КЗпП України, на підставі акта службового розслідування від 30.06.2017 року.(а.с.22)

Наказом головного лікаря Золочівської центральної районної лікарні за №174 від 20.07.2017 року внесено зміни до наказу № 624-К від 03.07.2017 року у частині формулювання підстави звільнення - за систематичне невиконання ним без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. (а.с.52)

Комісією Золочівської центральної районної лікарні 30.06.2017 року затверджено акт службового розслідування по факту отриманих заяв від батьків дітей та рапорту ОСОБА_3 (а.с.53)

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4-В.І., суд першої інстанції виходив з того, що акт службового розслідування від 19.04.2017 року не містить конкретних фактів навмисного чи неналежного виконання позивачем трудових обовязків, у ньому не вказано, які саме дисциплінарні проступки вчинив позивач та коли, вказаний акт містить загальні посилання на порушення порядку вакцинації дітей, на відмови батьків від огляду дітей лікарем ОСОБА_4-В.І., недоліки в амбулаторних картках.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи відповідають положенням закону та дослідженим доказам.

Частиною першою статті 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 22, 23 постанови від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясувати, в чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Таким чином, при звільненні працівника з підстав, передбачених нормою п. 3 ст.40 КЗпП України, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обовязків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Крім того, необхідно зясувати, систематичне невиконання яких саме трудових обовязків позивачем передувало його звільненню.

Отож, для звільнення працівника на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України, необхідна наявність таких умов, як протиправність дій або бездіяльність працівника, його вина та систематичність порушень.

При відсутності хоча б однієї з наведених підстав звільнення працівника буде незаконним.

За змістом закону, звільнення працівника за п.3 ст.40 КЗпП України є крайньою мірою, коли подальше залишення на роботі порушника трудової дисципліни суперечить інтересам установи. При визначенні наявності вини працівника в невиконанні або неналежному виконанні обовязків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку або посадовими інструкціями, необхідно враховувати обєктивні причини.

А відтак, оскільки підставою звільнення є акт службового розслідування від 30.06.2017 року, в якому відсутні конкретні факти невиконання або неналежного виконання обовязків, покладених на ОСОБА_4-В.І. трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку або посадовими інструкціями, з зазначенням часу і обставин, акт складається з тверджень працівників лікарні та їх суб»єктивної оцінки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність доказів на підтвердження наявності підстав для звільнення за п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та обґрунтування, яким дав оцінку суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, зокрема щодо правильності лікування ОСОБА_5, яке не було підставою для звільнення позивача.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Золочівської центральної районної лікарні залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 квітня 2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_6