Постанова

Іменем України

26 червня 2018 року

м. Київ

справа № 712/9705/15-ц

провадження № 61-8351св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 13 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Пономаренка В. В., Гончар Н. І., Ювшина В. І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3

22 жовтня 2012 року укладений кредитний договір № 382/МКЦ/2012р-980, за яким банк надав позичальнику кредит у сумі 434 261,52 грн зі сплатою 15 % річних на перші 12 місяців з обов'язковим щорічним переглядом розміру відсоткової ставки залежно від значення українського індексу ставок за депозитами фізичних осіб за 12 місяців з урахуванням маржі, але не нижче ніж 18 % річних.

Відповідно до пунктів 3.2.1, 3.2.2 кредитного договору ОСОБА_4 поручився за виконання ОСОБА_3 зобов'язань перед банком.

Позичальник несвоєчасно і не в повному обсязі виконував взяті на себе грошові зобов'язання, тому відповідачам направлено вимогу про дострокове погашення заборгованості, яка не виконана.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «КБ «Надра» просило стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 426 999,47 грн, з яких:

381 562,45 грн - заборгованість за основною сумою кредиту, 17 450,84 грн - заборгованість за відсотками, 8 908,06 грн - пеня, 19 078,12 грн - штраф.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 червня 2016 року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» суму заборгованості у розмірі 426 999,47 грн, з яких 381 562,45 грн - заборгованість за основною сумою кредиту, 17 450,84 грн - заборгованість за відсотками, 8 908,06 грн - пеня, 19 078,12 грн - штраф. У задоволенні позову до ОСОБА_4 відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення про часткове задоволення позову лише в частині позичальника тим, що вимоги позивача в частині солідарного стягнення боргу і з поручителя не підлягають задоволенню, оскільки позивач не надав договору поруки в підтвердження того, що ОСОБА_4 поручився перед банком за виконання обов'язку ОСОБА_3, хоча в кредитному договорі від 22 жовтня 2012 року пунктом 1.3.2 передбачено, що на забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту укладається договір поруки із ОСОБА_4

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 13 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» задоволено. Рішення Соснівського районного суду

м. Черкаси від 23 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 22 жовтня 2012 року

№ 382/МКЦ/2012р-980 станом на 05 серпня 2015 року у розмірі 426 999,47 грн, з яких: 381 562,45 грн - заборгованість за основною сумою кредиту; 17 450,84 грн - заборгованість за відсотками; 8 908,06 грн - пеня; 19 078,12 грн. - штраф. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що пунктом 3.2 кредитного договору

від 22 жовтня 2012 року, укладеного між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 визначені всі істотні умови поруки, а тому відповідачі за зобов'язанням повинні нести солідарну відповідальність.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 13 жовтня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, на порушення вимог статті 212 ЦПК України, не дослідив належним чином текст договору поруки, не оглянув його оригінал. Крім того, підписи поручителя та іпотекодавця стоять лише

на 9 (дев'ятій) сторінці кредитного договору, що суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки підписи повинні бути проставлені на кожному аркуші договору і всіма його учасниками, що свідчило б про їх ознайомлення з текстом кожної сторінки і унеможливлювало її підміну.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Суду вказану цивільну справу.

Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2018 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_4

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судове рішення апеляційного суду відповідає вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2012 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 382/МКЦ/2012р-980, за умовами якого банк, надав позичальнику кредит у сумі 434 261,52 грн.

Відповідно до пункту 1.1 договору кредитор надав позичальнику грошові кошти на умовах повернення, строковості, платності зі сплатою 15 % річних на перші 12 місяців, з обов'язковим щорічним переглядом розміру відсоткової ставки залежно від значення українського індексу ставок за депозитами фізичних осіб за 12 місяців з урахуванням маржі, але не нижче ніж 18 % річних.

Відповідно до пункту 1.1.1 кредитного договору позичальник повертає кредит та сплачує за користування кредитом відсотки. Повернення кредиту та сплата платежів здійснюється згідно з графіком, який є невід'ємним додатком до цього договору.

У пункті 1.2 кредитного договору від 22 жовтня 2012 року № 382/МКЦ/2012р-980, вказано, що кредит надається позичальнику для рефінансування заборгованості за основним зобов'язанням та відсотками за кредитним договором від 29 серпня

2007 року № 211/МКЦ/2007-840 та за основним зобов'язанням та відсотками за кредитною карткою (рахунок № 78686114).

Пунктом 1.3.2 кредитного договору сторони передбачили, що на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором із ОСОБА_4 укладається договір поруки.

Відповідно до пунктів 3.2.1, 3.2.2 кредитного договору ОСОБА_4 поручився безвідзивно та безспірно перед позивачем відповідати у тому ж обсязі, що і позичальник ОСОБА_3, за зобов'язаннями останнього за кредитним договором.

Кредитний договір від 22 жовтня 2012 року № 382/МКЦ/2012р-980 підписаний ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Указаний договір є багатостороннім, оскільки укладений між ПАТ «КБ «Надра», ОСОБА_3, ОСОБА_5 (як іпотекодавцем) та ОСОБА_4 (як поручителем), що не суперечить вимогам статті 626 ЦК України.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, станом на 05 серпня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 426 999,47 грн,

з яких: 381 562,45 грн - заборгованість за основною сумою кредиту; 17 450,84 грн - заборгованість за відсотками, 8 908,06 грн - пеня, 19 078,12 грн - штраф.

Відповідачам направлено вимогу про дострокове погашення заборгованості станом на 05 серпня 2015 року у розмірі 426 999,47 грн.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, апеляційний суд правильно виходив із того, що позичальник не виконує умови кредитного договору щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за кредитними коштами відсотків, що є підставою для стягнення з позичальника та поручителя у солідарному порядку отриманих ОСОБА_3 коштів та відсотків за користування кредитом, відповідно до вимог статті 526 ЦК України, якою передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Чинне законодавство не містить вимоги щодо того, що договір поруки повинен бути укладений як окремий договір.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд на порушення вимог статті 212 ЦПК України, не дослідив належним чином текст договору поруки, не оглянув його оригінал, не заслуговує на увагу, оскільки сторони уклали багатосторонній кредитний договір, який за своєю природою є змішаним та включає у себе, крім умов кредитування, також і умови поруки.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що наявність підписів поручителя та іпотекодавця лише на 9 (дев'ятій) сторінці кредитного договору суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки, на думку заявника, підписи всіх сторін договору повинні бути на кожному аркуші договору, що унеможливило б його підміну, є необґрунтованими, оскільки договір укладений у чотирьох автентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу, кожна із сторін отримала свій примірник договору, що підтверджується підписами сторін на договорі.

Підписання договору та отримання його примірника свідчить про ознайомлення заявника з усіма істотними умовами договору, який укладений з дотриманням вимог статті 1055 ЦК України щодо письмової форми кредитного договору.

ОСОБА_4 не надав належних та допустимих доказів, що отриманий ним екземпляр договору відрізняється від того, який надано банком суду на підтвердження своїх вимог.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Отже, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 13 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І.Усик