Справа № 355/836/17 Головуючий у І інстанції Єременко В. М.
Провадження № 22-ц/780/1121/18 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 43 04.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

4 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 8 грудня 2017 року у справі за позовомОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення та усунення перешкод у користуванні спадковим майном,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 78 років померла ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_4, згідно із посвідченим Гостролуцькою сільською радою заповітом від 8 лютого 2010 року за реєстровим № 9, на випадок своєї смерті заповіла йому житловий будинок та взагалі усе своє майно. Позивач прийняв спадщину шляхом звернення 12 червня 2017 року з відповідною заявою до Баришівської районної державної нотаріальної контори. Проте користуватись житловим будинком та забезпечити його збереження він не може, оскільки у ньому без реєстрації проживає ОСОБА_2, який чинить перешкоди у користуванні спадковим майном та відмовляється добровільно виселитися з нього,не сплачуючи комунальних платежів та не доглядаючи за господарством, яке залишилось після смерті покійної. Відповідач продовжує мешкати в будинку без належної правової підстави, адже не є членом сім'ї ОСОБА_4 або її спадкоємцем, а остання приютила його у 2014 році з огляду на відсутність у нього місця проживання. З урахуванням збільшених позовних вимог ОСОБА_3 просив суд виселити ОСОБА_2 із самоправно зайнятого житлового будинку по АДРЕСА_1 та зобов'язати його не чинити перешкод у користуванні цим спадковим майном.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 8 грудня 2017 рокупозов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні спадковим майном за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач, через свого представника - ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в задоволеній частині, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а також змінити описову та мотивувальну частину рішення шляхом виключення речень та словосполучень щодо встановлених судом обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що з рішення суду не вбачається які саме перешкоди та в який спосіб відповідач створює позивачу у користуванні спадковим майном. Позивач не оформив своїх спадкових прав на житловий будинок та не являється власником спірного майна, а тому не має права вимагати усунення перешкод в користуванні майном. При цьому в провадженні Баришівського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, проте суд першої інстанції вдався до власної оцінки періоду спільного проживання відповідача з ОСОБА_4, тим самим вийшов за межі заявлених вимог та предмета позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Вважає, що суд першої інстанції дослідив усі докази та обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень та ухвалив рішення, яким захистив його майнові права як єдиного спадкоємця майна. На даний час позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після скасування в апеляційному порядку ухвали суду про забезпечення позову шляхом заборони нотаріальній конторі вчиняти нотаріальні дії у спадковій справі після смерті спадкодавця.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 78 років померла ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

Вказаний житловий будинок належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15 березня 1988 року за реєстровим № 435.

За життя ОСОБА_4, згідно із посвідченим секретарем Гостролуцької сільської ради Савченко В.П. заповітом від 8 лютого 2010 року за реєстровим № 9, на випадок своєї смерті заповіла житловий будинок та взагалі усе своє майно ОСОБА_3 Дублікат заповіту виданий іншим секретарем сільської ради Прядкою Т.І. 9 червня 2017 року реєстровим № 9.

Позивач прийняв спадщину шляхом звернення у встановлений законом строк, а саме 12 червня 2017 року, з відповідною заявою до Баришівської районної державної нотаріальної контори у зв'язку з цим було відкрито спадкову справу № 60774730.

Згідно із довідкою виконкому Гостролуцької сільської ради від 6 липня 2017 року № 482, в житловому будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 була зареєстрована одна із серпня 1987 року по день смерті.

А згідно довідки виконкому Гостролуцької сільської ради від 6 липня 2017 року № 481, ОСОБА_2 у вказаному вище будинку не зареєстрований.

Встановлено, що 11 липня 2017 року ОСОБА_2 також звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини відповідно до статті 1264 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності того, що право позивача на доступ та збереження спадкового майна за заповітом порушено відповідачем у справі, а тому воно підлягає захисту.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1, 3, 15 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушено. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб'єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

За загальними положеннями про спадкування, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті;право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; право на спадкування мають особи, визначені в заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1216 - 1218, 1220, 1222, 1223, 1270 ЦК України).

Відповідно до частини 1, 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини.

Статтями 1283, 1285 ЦК України передбачено охорону спадкового майна та управління спадщиною.

Згідно з вимогами статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця на спадщину.

За змістом наведеного, право на спадщину є майновим правом спадкоємця, юридичний факт виникнення якого пов'язаний з часом її прийняття, неотримання ж свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця такого права.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач проживав в спірному житловому будинку на підставі усної згоди ОСОБА_4 та після її смерті продовжує в ньому мешкати, вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги за законом та заперечуючи право позивача на нього. Відповідач не допускає позивача, а також представників сільської ради, до приміщень домоволодіння з метою опису спадкового майна та забезпечення його збереженості та управління. Тобто чинить перешкоди в користуванні спадковим майном.

Крім того, судом встановлено, що 13 лютого 2018 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим № 1-257 після скасування 1 лютого 2018 року Апеляційним судом Київської області ухвали Баришівського районного суду Київської області від 4 грудня 2017 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю шляхом заборони Баришівській районній державній нотаріальній конторі вчиняти нотаріальні дії у спадковій справі № 60774730 після смерті ОСОБА_4, в тому числі щодо видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_3

Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 лютого 2018 року № 113891418 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3

За положеннями частин 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушень свого права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За нормами міжнародного права, зокрема статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Права власника жилого будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Отже, аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні спадковим майном.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач добровільно відмовляється надати позивачу доступ до спірного житлового приміщення, а останній прийнявши у встановленому законом порядку спадщину у вигляді житлового будинку, набув право володіння та користування вказаним нерухомим майном, й, відповідно, право на захист цих прав.

Спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею, яке в даному випадку не є предметом розгляду, виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Крім того, на спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити, що згідно з вимогами статті 3 ЦПК України 2004 року, статті 15 ЦК України судовому захисту підлягає лише порушене, оспорюване чи невизнане право, і саме відповідач ОСОБА_2 таким правом володіє, оскільки ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом житлового будинку, який не давав згоди на користування ним відповідачем, а останній проживає у будинку зі згоди колишнього власника,порушуючи законні права позивача.

За приписами статтей 10, 11, 60 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 214 ЦПК України 2004 року під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Пред'являючи даний позов, ОСОБА_3, серед іншого, посилався на те, що ОСОБА_2 мешкає в будинку без належної правової підстави іправо на спадкування майна після смерті ОСОБА_4 у нього відсутнє згідно статті 1264 ЦК України, оскільки вони не проживали однією сім'єю, а остання приютила його у 2014 році з огляду на відсутність у нього місця проживання.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що проживав з ОСОБА_4 однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу починаючи з 2011 року, а відтак він має обов'язкову частку у спадковому майні як непрацездатний вдівець відповідно до вимог статтей 1241, 1264 ЦК України.

Суд першої інстанції встановив фактичні обставини по справі та оцінив наявні у справі докази, доводи сторін та покази свідків, які були допитані в ході судового розгляду, у зв'язку з чим дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено наявності шлюбних відносин із спадкодавцем чи родинних зв'язків. Як зазначили всі учасники розгляду справи, окрім ОСОБА_2, останній знаходився в спірному домоволодінні три - три з половиною роки. Відповідач стверджував, що він більше п'яти років проживав з ОСОБА_4, однак суд піддав це твердження сумніву, так як воно спростовувалося показами свідків та доказами у справі.

Таким чином, підстав вважати, що під час розгляду справи суд вийшов за межі заявлених вимог або предмета позову, про що зазначала представник відповідача, немає.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необгрунтованими, рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову у даній справі ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Баришівського районного суду Київської області від 8 грудня 2017 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

Л.П. Сушко