Номер справи 220/2222/17
Номер провадження № 2/220/151/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року смт.Велика Новосілка Донецької області

Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Яненко Г.М.;

при секретарі - Черняєвій С.П.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1,

до відповідача № 1 Шевченківської сільської ради,

відповідача № 2 ОСОБА_2,

третя особа № 1 - приватний нотаріус Великоновосілківського нотаріального округу Донецької області Гуков Олександр Васильович,

третя особа № 2 відділ Держгеокадастру Великоновосілківського району, Донецької області,

третя особа № 3 ОСОБА_4,

про визнання заповіту недійсним, скасування права власності в порядку спадкування за заповітом, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся у Великоновосілківський районний суд Донецької області з позовом до відповідача № 1 та відповідача № 2, про визнання заповіту недійсним, скасування права власності в порядку спадкування за заповітом, визнання права власності.

Вимоги позивача мотивовано тим, що за заповітом його померлого батька, ОСОБА_2 зареєстрував право власності на спадкове майно, залишене після смерті батька, на підставі документів, які не відповідають законодавству та фактичним обставинам справи.

Учасники справи в судове засідання не з'явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Від відповідачів надійшли заяви про визнання позову в повному обсязі.

При даних обставинах, розгляд справи здійснюється за наявними документами.

Приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що у випадку визнання позову відповідачем, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення.

За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно роз'яснень, що містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», … у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Перевіривши фактичні обставини справи, наявні докази в їх сукупності та взаємозв'язку суд з врахуванням того, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до висновку про задоволення позову та ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, в порядку ст.ст. 200, 206 ЦПК України, виходячи з наступного.

Так, розглянувши матеріали справи, судом встановлено:

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_5, який за життя залишив заповіт на ім'я ОСОБА_2, а саме 13.12.2013 року, що був посвідчений секретарем Комарської сільської ради ОСОБА_6 Згідно вказаного заповіту ОСОБА_5 заповів ОСОБА_2 земельну ділянку в розмірі 6,3108 га, що належала йому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 08.01.2004 року.

На підставі вказаного заповіту 15.06.2015 року ОСОБА_2, звернувшись до приватного нотаріуса Великоновосілківського нотаріального округу Донецької області Гукова Олександра Васильовича, отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом та зареєстрував право власності на спірну земельну ділянку.

Матеріали спадкової справи містять довідку Шевченківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області № 80 від 02.02.2015 року, згідно якої на момент смерті ОСОБА_5, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, з ним проживав відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Довідка долучена до документів наданих нотаріусу при звернені ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини.

Згідно відповідного свідоцтва про народження, копії паспорту, копії свідоцтва про одруження ОСОБА_5, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є рідним сином померлого ОСОБА_5 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_7.

В свою чергу, у відповідності до довідок Шевченківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області № 366, 367 від 12.04.2017 року та № 981 від 12.10.2017 року, позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживав до настання смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2, с. Бурлацьке, Великоновосілківського району Донецької області однією сім'єю та вів з померлими спільне господарство. Інших проживаючих разом з померлими осіб за вказаною адресою не зареєстровано та не зазначено.

За твердженням позивача, його батько ОСОБА_5 на момент складання заповіту перебував у скрутному матеріальному становищі, через хворобу дружини, матері позивача та необхідність нести значні витрати на її лікування. Тому він був змушений позичати гроші у орендаря належної йому спірної земельної ділянки ОСОБА_4, який є батьком відповідача ОСОБА_2, відтак, заповіт був складений проти його внутрішньої волі та під тиском вимушених обставин. Крім того, прийняття відповідачем у власність спірного спадкового майна відбулося на підставі довідки сільської ради.

Наведені обставини на думку позивача свідчать про значне порушення його прав а відтак втрату належного йому майна, а тому стали підставою для звернення до суду із позовом про відновлення його порушених прав та захисту інтересів.

Приписами ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

В порядку ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Згідно ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

За змістом ст. 37 Закону України "Про нотаріат" до нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів віднесено і посвідчення заповітів.

В силу ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Статтею 1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом.

Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою.

Свідками можуть бути особи з повного цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом;

Текст заповіту має містити відомості про особу свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За змістом Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року N 20/5 зі змінами, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи.

Нормами ст. 1223 ЦПК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, тобто особи 1-5 черги спадкування.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦПК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цих прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Статтею 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В силу ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, у т.ч. із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України).

В порядку ст. 347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, згідно з ч.3 ст. 347 ЦК України, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В силу приписів вказаної статті, позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли у інший спосіб створюється неможливість реалізації ним свого права власності, бодай через сумніви щодо такого права у інших осіб.

Як вбачається зі змісту позовних вимог і визнано усіма учасниками справи, заповіт був складений ОСОБА_5 за вкрай тяжких для нього обставин, на ім'я особи, яка не мала права на спадкування, і подала суду заяву, в якій зазначає про відмову від такого права. Свідоцтво про право на спадщину на спірну земельну ділянку видано на підставі документів, які не відповідають дійсності. В той час як особа, яка прийняла спадщину шляхом фактичного проживання із спадкодавцем позбавлена можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном.

Іншого можливого способу відновлення своїх порушених прав, як їх визнання в судовому порядку, у позивача немає.

При даних обставинах, належні позивачу права та інтереси підлягають захисту в судовому порядку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним заповіт складений 13 грудня 2013 року ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_2, посвідчений секретарем Комарської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за №60.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, видане приватним нотаріусом Гуковим О.В., на спадкове майно у вигляді земельної ділянки (паю) у розмірі 6,3108 га. ріллі, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Шевченківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, кадастровий номер НОМЕР_3, яка належала згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 08.01.2004 року померлому ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5, скасувати реєстрацію про право власності на вказане майно.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, АДРЕСА_2, с. Бурлацьке, Великоновосідківського району, Донецької області, ІПН НОМЕР_1) право власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки (паю) у розмірі 6,3108 га. ріллі, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Шевченківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, кадастровий номер НОМЕР_3, яка належала згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 08.01.2004 року померлому ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Великоновосілківський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

суддя Г.М. Яненко