Справа № 658/2850/17
(провадження №2/658/74/18)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

19 березня 2018 року м. Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області

у складі: головуючого судді Терещенко О.Є.

при секретарі Оніщенко Л.В.

за участю представника позивача - адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Каховка цивільну справу за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшко-дування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

До Каховського міськрайонного суду Херсонської області надійшов позов ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шко-ди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В позові зазначено, що 14 квітня 2017 року о 12:00 годині ОСОБА_3 на автодорозі "Херсон - Генічеськ", 87 км 980 м, керуючи транспортним засобом «КАМАЗ-5320» з приче-пом «ГКБ 8527», реєстраційний номер НОМЕР_1, під час руху не стежив за технічним ста-ном причепної ресори та здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, що призвело до зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали ме-ханічні пошкодження.

Згідно до постанови Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 03 лип-ня 2017 року, відповідача ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні ДТП, а саме у ско-єнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

Внаслідок ДТП позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди.

Просив стягнути з відповідача розмір матеріального збитку, заподіяного транспортному засобу в розмірі 61 393,08 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та витрати, повязані з отриманням правової допомогу у сумі 4000 грн.

В судовому засіданні представник позивача уточнені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про день та час розгляду справи. про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення роз-гляду справи від нього не надходило.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно п. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій нанесені збитки (майнова шкода) в результаті порушення її громадянських прав, має право на їх відшкодування.

Майновими збитками вважаються:

- втрати, які особа понесла у зв'язку із знищенням або ушкодженням майна, а також витрати, які особа понесла або повинна понести для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якби його право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана непра-вомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодову-ється в повному обсязі особою, яка її завдала.

Визначення моральної шкоди міститься у ст. 23 ЦК та в Постанові Пленуму Верховного Суду № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування мо-ральної (немайнової) шкоди». Так під моральною шкодою слід розуміти втрати немай-нового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Зокрема, під немайновою шкодою, завданою юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового харак-теру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найме-нування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності (п. 3).

Протиправна поведінка особи, яка завдала моральної шкоди, може полягати у: завданні каліцтва або іншого ушкодження здоров'я; протиправної поведінки щодо членів сім'ї чи близьких родичів потерпілого; знищенні чи пошкодженні майна; у приниженні честі, гіднос-ті, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Також обов'язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою особи.

У відповідності до статті 23 Цивільного кодексу України «Особа має право на відшко-дування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною по-ведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи по-шкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. (Пункт 4 частини другої статті 23 в редакції Закону N 3261-IV від 22.12.2005р)

3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від ха-рактеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено догово-ром або законом».

Згідно до статті 1167 ЦК України «Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За загальним правилом, згідно статті 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК У країни шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодову-ється в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небез-пеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Відповідно до правової позиції ВСУ констатував право потерпілого стягувати шкоду з винуватця ДТП напряму через суд за загальною процедурою, навіть, якщо цивільно-правова відповідальність винуватця була застрахована. Таким чином, винуватець стане більш заці-кавленим у порядній поведінці після ДТП.

Правовий висновок ВСУ у справі № 6-954цс16:

«Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є пра-вовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнан-ня, використанням, …. тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, вико-ристання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (пе-редати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість від-шкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а ін-шою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Постановою судді Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 03 липня 2017 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адмінправопо-рушення, передбаченого ст.124 КУпАП та піддано стягненню у виді штрафу на користь дер-жави у сумі 340 гривень.

В постанові зазначено, що 14 квітня 2017 року о 12:00 годині ОСОБА_3 на авто-дорозі "Херсон-Генічеськ", 87 км 980 м. керуючи транспортним засобом "КАМАЗ-5320 при-чеп ГКБ" під час руху не стежив за технічним станом причепної ресори та здійснив виїзд на смугу зутрічного руху, що призвело до зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, який рухався у зустрічному напрямку, чим порушив вимоги п.10.1 Правил дорож-нього руху. В судовому засіданні правопорушник ОСОБА_3 вину визнав повністю, щиро розкаявся (а.с. 8).

Оскільки, адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП настає за порушення водіями транспортних засобів правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження тран-спортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових та інших споруд чи іншого майна, в діях ОСОБА_5 є склад даного адміністративного правопорушення.

Згідно до висновку експерта № 51/11-17 від 19.12.2017 року вартість матеріального збитку автомобіля НОМЕР_2 ( з технічної точки зору) дорівнює його ринковій вартості на дату проведення експертизи за принципом внеску, т.я. відновлення такого автомобіля вважається економічно недоцільним, та складає 61 393,08 грн. (а.с. 30-62).

Крім того, позивачу була завдана моральна шкода внаслідок пошкодження його майна . Він вимушений був пересісти на громадський транспорт та користуватися послугами таксі, що відобразилось на сімейному бюджеті, порушено нормальний ритм його життя, дово-дилось додавати додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того у звязку ДТП погіршився стан його здоровя, була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних страж-даннях, яку позивач зазнав у звязку з противоправною поведінкою відповідача щодо нього. Моральну шкоду позивач оцінив у 10 000 грн.

У пункті 14 постанови №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підви-щеної небезпеки» викладені розяснення, що при визначенні розміру та способу відшко-дування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'я-зати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повно-му обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У відповідності зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна фізичній або юри-дичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд прийшов до висновку, що відповідач винний у скоєнні ДТП згідно до постанов суду й позивачу його неправомірними діями була завдана матеріальна та моральна шкода.

Суд вважає, що підлягає частково задоволенню позов ОСОБА_2 по моральній шко-ді, з урахуванням матеріальної шкоди, характеру та обсягу фізичних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, їх тривалість. Моральні страждання позивача суд оцінює в 2 000 грн., які необхідно стягнути з ОСОБА_3

Розмір компенсації визначений судом відповідає вимогам розумності і справедливості, глибині та силі страждань, які зазнав потерпілий у звязку з порушенням його прав, а також відповідає поведінці відповідача.

Також, суд враховує, що з відповідачаслід стягнути на користь позивача судовий збір 640 грн. та 705 грн., згідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 4000 грн., з приводу розгляду цивільного позову про відшкодуванню шкоди, суд дійшов таких висновків.

Згідно із ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Фактично так само дані питання були врегульовані ЦПК в редакції, чинній на день звернення до суду, початку її розгляду по суті.

Відповідно до п.п.1,2 ч. 3, ч.8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.48 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.14 року витрати на пра-вову допомогу, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність докумен-тального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є під-ставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, склад та розмір витрат на правничу допомогу, входять до предмету дока-зування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинен бути наданий деталь-ний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги і документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або ін-ший банківський документ, касові чеки). До складу витрат включаються лише фактично спла чені стороною витрати.

З наданих документів суду є лише витяг з договору про надання юридичних послуг № 16 від 10.05.2017 р. та квитанція до прибуткового касового ордера № 16 від 10.05.2017 р.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правничою допомогою, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 щодо відшкодування витрат на правову допомогу підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме стягненню з відповідача на користь пози-вача підлягає грошова сума в розмірі 4 000, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 258-259,263,265,354 ЦПК України, ст. ст.23, 133, 137, 141, 1167, 1187, 1192 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3 мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4) матеріальну шкоду в роз-мірі 61 393,08 грн., - вартість відновлюваного ремонту автомобіля, моральну шкоду в сумі 2 000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 4 000 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 345 гр..

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановлено-му ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та ре-золютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без по-відомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення пов-ного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеля-ційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О. Є. Терещенко