АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2018 року

м. Рівне

Справа № 2-7420/11

Провадження № 22-ц/787/1157/2018

Апеляційний суд Рівненської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

секретар судового засідання Тхоревський С.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

відповідач ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка подана його представником - ОСОБА_5 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2012 року про визнання мирової угоди та на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 жовтня 2012 року про виправлення описки в ухвалі про затвердження мирової угоди від 19 березня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю та про розподіл спільного сумісного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

01 грудня 2011 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю та про розподіл спільного сумісного майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що вона тривалий час проживала однією сім'єю з позивачем та має право на 1/2 усього майна, яке було придбано ними з відповідачем під час фактичних шлюбних відносин за період з березня 2007 року по вересень 2010 року.

Просила суд встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім'єю без укладення шлюбу з березня 2007 року по вересень 2010 року та поділити майно набуте під час спільного проживання, а саме:

-визнати за нею право власності на 1/2 незавершеної будівництвом квартири, розташованої за адресою м. Рівне, вул. Дмитра Багалія, 36/2, залишивши 1/2 у власності ОСОБА_4,

-визнати за нею право власності на 1/2 автомобіля марки "Крайслер", залишивши 1/2 автомобіля у власності ОСОБА_4;

-визнати за нею право власності на 1/2 автомобіля марки "Шевроле-Епіка", залишивши 1/2 автомобіля у власності ОСОБА_4

19.03.2012 року сторони по справі подали до суду заяву про визнання, укладеної між ними мирової угоди.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2012 року визнано мирову угоду, укладену між сторонами за якою:

1. ОСОБА_3 передати у приватну власність незавершену будівництвом квартиру АДРЕСА_1 та частину земельної ділянки площею 0,0495 га, розташованої на території Рівненської міської ради, кадастровий номер :01:054:0454, що знаходиться в м. Рівне по вул. Дмитра Багалія № 36;

2. ОСОБА_4 передати у приватну власність автомобіль НОМЕР_1; автомобіль НОМЕР_2;

3. Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на незавершену будівництвом квартиру АДРЕСА_1;

4. Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на частину земельної ділянки площею 0,0495 га, розташованої на території Рівненської міської ради, кадастровий номер :01:054:0454, що знаходиться в м. Рівне по вул. Дмитра Багалія № 36.

5. Визнано за ОСОБА_4 право приватної власності на автомобілі "Крайслер", д.н.з. ВК899АН, автомобіль НОМЕР_2;

6. Сторони по справі не мають будь-яких претензій один до одного, щодо вартості спірного майна та відмовляються від грошових компенсацій.

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю та про розподіл спільного сумісного майна подружжя закрито.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що укладена сторонами мирова угода не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та вчинена в інтересах обох сторін.

Ухвалою Рівненського міського суду від 29 жовтня 2012 року виправлено описку, допущену в ухвалі Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2012 року про визнання мирової угоди.

Доповнено п. 4 резолютивної частини ухвали новим абзацом такого змісту:

"Визнати попередній державний акт на право власності на земельну ділянку від 22 квітня 2008 року серія ЯЕ № 245416, зареєстрований в книзі записів за № 55, таким, що втратив чинність.

29 травня 2017 року ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, у якій він, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 19.03.2012 року про визнання мирової угоди та ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29.10.2012 року про виправлення описки та постановити нову ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди від 19.03.2012 року та про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про виправлення описки в ухвалі від 19.03.2012 року про визнання мирової угоди.

Апеляційна скарга мотивована тим, що умови мирової угоди, що затверджена судом суперечать положенням Сімейного кодексу України, оскільки було розподілено майно, яке не є обєктом спільного сумісного майна подружжя.

Пояснює, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_3 з 27.10.1994 року по 01.08.2006 року, а тому предметом позову про поділ спільного сумісного майна подружжя може бути виключно майно, придбане подружжям з 27.10.994 року по 01.08.2006 року.

Відповідно до мирової угоди було поділено майно, на яке відповідач отримав право власності вже після розірвання шлюбу, а саме: незавершена будівництвом квартира АДРЕСА_2 та частина земельної ділянки, площею 0,0495 га, розташованої на території Рівненської міської ради, кадастровий номер :01:054:0454, що знаходиться в м. Рівне по вул. Дмитра Багалія № 36 була зареєстрована за ним на підставі рішення Рівненського міського суду від 18.05.2010 року по справі № 2-5022/10; автомобіль НОМЕР_1, зареєстрований на ім'я ОСОБА_4 05.09.2007 року; автомобіль НОМЕР_2 зареєстрований 06.06.2007 року.

Немає судового рішення, яким би встановлювався факт проживання їх з позивачкою однією сім'єю в час набуття відповідачем права власності на вказане майно.

Мирова угода підписана ним під впливом тяжких життєвих обставин та під тиском позивачки, виключно на її користь, яка набула право власності на майно, яке не було обєктами спільної сумісної власності. У день підписання мирової угоди він перебував під вартою за підозрою у вчиненні злочину. Участі в судовому засіданні не приймав.

Ухвалою про виправлення описки від 29.10.2012 року було внесено зміни в зміст мирової угоди.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку про її задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції при затвердженні мирової угоди, не було враховано вимог ст. 175 ЦПК України (в редакції чинній на час постановлення ухвали).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи.

До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Суд не визнає мирової угоди у справі, в якій одну із сторін представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Тобто мирова угода є двостороннім волевиявленням, спрямованим на врегулювання спору шляхом взаємних поступок. Вона укладається сторонами і може стосуватися лише їхніх прав та обов'язків та предмета спору з урахуванням загальних правил вчинення правочинів у письмовій формі. Її умови мають бути такими, щоб у разі відмови сторони у подальшому від мирової угоди, вона могла бути виконана примусово. При цьому суд зобов'язаний перевірити, чи не суперечить мирова угода законодавству, а також, чи не порушує вона прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Місцевим судом не дано належної оцінки волевиявленню ОСОБА_4 та обставинам за яких укладалася мирова угода в даній справі, а тому його висновок про затвердження мирової угоди є передчасним.

З матеріалів справи вбачається, що 19 березня 2012 року, коли визнавалася мирова угода, ОСОБА_4 перебував під вартою в ІТТ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області (а.с. 107-111).

В апеляційній скарзі він покликався на те, що умови мирової угоди суперечать його правам та інтересам.

Дані обставини він підтвердив у судовому засіданні апеляційного суду.

Місцевий суд вийшов за межі позовних вимог та затвердив мирову угоду по вимогах, які навіть не заявлялися, зокрема відносно земельної ділянки.

Таким чином, оскаржувана ухвала про визнання мирової угоди не відповідає вимогам закону, а тому підлягає до скасування.

Окрім того, не відповідає вимогам закону ухвала про виправлення описки від 29 жовтня 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 219 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки.

Як вбачається із змісту мирової угоди, яку 19.03.2012 року було подано суду для затвердження, об'єктом розподілу майна подружжя була саме незавершена будівництвом квартира за адресою: м. Рівне, вул. Д.Багалія, 36, на яку право власності ОСОБА_4 набув відповідно до рішення Рівненського міського суду від 18.05.2010 року по справі № 2-5022/10.

Постановивши ухвалу про виправлення описки, місцевий суд фактично вніс зміни до змісту ухвали, а не виправив допущену описку.

У пункті 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Таким чином, ухвала Рівненського міського суду Рівненської області від 29 жовтня 2012 року про виправлення описки в ухвалі про затвердження мирової угоди від 19 березня 2012 року також не відповідає вимогам закону.

Судове рішення повинне бути не просто формально законним і обгрунтованим, а й справедливим за своєю суттю.

Рішення суду процесуальний документ, яким розгляд справи закінчується по суті.

Рішення суду є найважливішим актом правосуддя, актом реалізації судової влади.

Рішенням суду розв'язується матеріально-правовий спір між сторонами, підтверджується наявність або відсутність певних фактів, ним захищаються порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників справи. Тобто, рішення суду перетворює спірні відносини сторін на безспірні.

Враховуючи те, що судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального та процесуального права які призвели до неправильного вирішення справи, оскаржені ухвали залишатися чинними не можуть і підлягають скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті.

Керуючись ст.ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка подана його представником - ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2012 року про визнання мирової угоди та ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 жовтня 2012 року про виправлення описки скасувати та направити справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю та про розподіл спільного сумісного майна подружжя для продовження розгляду до цього ж суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 13 липня 2018 року.

ОСОБА_6 Шимків

Судді: Н.В. Бондаренко

ОСОБА_2