Постанова

Іменем України

17 липня 2018 року

м. Київ

провадження № 22-ц/796/5205/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Махлай Л.Д., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2,

на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва

в складі судді Супрун Г.Б.

від 06 липня 2015 року

у справі № 758/5331/15-ц Подільського районного суду м. Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

30 квітня 2015 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи», Товариство) звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову вказував, що 27.11.2007 між Закритим акціонерним товариством «ТАС-ІНВСЕТБАНК» (далі - ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК», Банк), правонаступником якого є Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1044-Ф, до якого в подальшому вносилися зміни. За умовами кредитного договору ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 18 000,00 доларів США з кінцевим строком повернення 26.05.2013.

28 листопада 2012 між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором № 1044-Ф від 27.11.2007.

Вказував також, що в подальшому 28.11.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу, згідно умов якого до Товариства перейшло право вимоги за кредитним договором № 1044-Ф від 27.11.2007, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1

ОСОБА_1 належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 741 016,61 грн.

Заочним рішенням Поідльського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року, з урахуванням ухвали від 17 березня 2016 року про виправлення описки, позов задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 09 березня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, мотивуючи тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Як на підставу скасування заочного рішення ОСОБА_1 посилався на те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, у зв'язку з чим з об'єктивних причин не зміг скористатися своїм правом заперечувати проти позову, надавати докази, та подати до ухвалення рішення у справі заяву про застосування строків позовної давності.

Вказав, що розглядаючи заяву про перегляд заочного рішення суд першої інстанції недостатньо приділив уваги доводам відповідача щодо поважності причин пропуску строків на подання заяви про перегляд заочного рішення, та не врахував, що вперше з матеріалами справи відповідач ознайомився після ухвалення рішення - 02.10.2017, а також не дослідив наведені обставини відповідача, які підтверджують, що позов не підлягає задоволенню у зв'язку зі спливом строків позовної давності.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 06.07.2015, застосувати строки позовної давності та частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача заборгованість у розмірі 107 939,68 грн.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Позивач своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Учасники справи, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи.

Від представника відповідача - ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, та відсутності відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників та їхніх представників.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 27 листопада 2007 року між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 1044-Ф (далі - Кредитний договір), за умовами п. 1.1. якого Банк надав позичальнику кредит у доларах США на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язався одержувати кошти кредиту, а також повернути кошти кредиту у строки, визначені у Графіку погашення кредиту (Додаток № 1 до Договору), сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов'язання, передбачені Договором.

Згідно п. 1.2. Кредитного договору розмір кредиту: 18 000,00 доларів США.

Строк повернення кредиту: починаючи з грудня 2007 року відповідно до Графіку погашення кредиту (Додаток № 1 до цього Договору) з датою повного повернення «26» листопада 2012 року (п. 1.3.2. Кредитного договору).

В пукнті 1.4. Кредитного договору сторонами договору погоджено, що процентна ставка за користування коштами кредиту: 13,00% річних.

Відповідно до п. 3.1. Кредитного договору розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється за період з дати перерахування коштів кредиту позичальнику з рахунку для обліку наданого кредиту, відкритого за Договором, до повного погашення заборгованості за кредитом на суму залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

У відповідності до п. 3.2. Кредитного договору розрахунок процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році, тобто метод «факт/360». До періоду розрахунку процентів включається день надання і не включається день повернення кредиту. Для цілей цього Договору Банк здійснює нарахування процентів за поередній місяць в період з 1-го по 5-те число наступного місяця.

Згідно з п. 4.2. Кредитного договору позичальник щомісячно сплачує проценти за користування кредитом на рахунок Банку (підпункт 2.1.2. Договору) у валюті кредиту у такі строки: не пізніше 05 числа кожного місяця за період з першої по останню дату попереднього місяця або разом з повним погашенням суми кредиту, якщо таке погашення відбувається раніше 05 числа місяця.

У разі порушення строків погашення кредиту позичальник на вимогу Банку сплачує Банку (додатково до процентів за користування кредитом) за кожний день прострочення платежів (включаючи день сплати боргу) пеню, яка сплачується у гривнях за курсом Національного банку України на день здійснення платежу, у розмірі, що розраховується, виходячи із подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період, за який сплачується пеня, та суми своєчасно неповернутих коштів (п. 6.2 Кредитного договору).

Пунктом 7.4. Кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує Банку на підставі рахунків Банку: комісію за відкриття позичкового рахунку у розмірі 140,00 грн. в день підписання сторонами Кредитного договору; комісію за надання кредиту у розмірі 1% від розміру кредиту, що сплачується без ПДВ у гривнях за курсом Національного банку України на день здійснення платежу на рахунок № 1101, МФО 320650 протягом трьох робочих (банківських) днів з дати виставлення Банком рахунку (рахунків); комісію за управління кредитом у розмірі 0,5% від фактичного залишку кредиту на кожне 01 січня, 01 квітня, 01 липня та 01 жовтня. Сплата такої комісії відбувається відповідно до кожного 05 січня, 05 квітня, 05 липня та 05 жовтня кожного року включно починаючи з 27листопада 2007 року, без ПДВ у гривнях за курсом Національного банку України на день здійснення платежу на рахунок № 1101; інші комісії, що передбачені тарифами, затвердженими Банком (Додаток № 2 до Договору, що є невід'ємною частиною Договору), або визначені Банком в межах цих тарифів, на підставі рахунків Банку, у разі внесення змін до Договору протягом його дії.

19 листопада 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір № 1 до Кредитного договору № 1044-Ф від 27.11.2007, згідно якого строк погашення заборгованості перенесено на 3 місяці та викладено Додаток № 1 до Кредитного договору в редакції цього додаткового договору.

24 лютого 2009 року між Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір № 2, згідно якого строк погашення заборгованості перенесено на 3 місяці та викладено Додаток № 1 до Кредитного договору в редакції цього додаткового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов Кредитного договору Банком надано відповідачу кредит у розмірі 18 000,00 доларів США.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 виконував умови Кредитного договору, але неналежним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Висновок суду першої інстанції, що позичальник належним чином не виконував взятих на себе за Кредитним договором зобов'язань щодо своєчасного та в повному обсязі погашення кредиту та відсотків, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість, є обґрунтованим та відповідає доказам, наявним в матеріалах справи.

З матеріалів справи також вбачається, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного крмерцінйого банку «ТАС-Комерцбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу № 15, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором № 1044-Ф від 27.11.2007.

В цей же день - 28.11.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу, згідно умов якого Товариство виступає новим кредитором ОСОБА_1

Згідно розрахунку заборгованості, наданого новим кредитором, станом на 20.03.2015 заборгованість ОСОБА_1 становила 741 016,61 грн., з яких: за кредитом - 330 913,81 грн.; по відсотках - 223 728,19 грн.; по комісії - 36 625,17 грн.; пеня - 149 794,44 грн.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за Кредитним дговором на підтвердження позовних вимог завірений належним чином, містить підпис уповноваженої особи та печатку Товариства.

Відповідач на спростування доводів позивача щодо неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором не надав доказів, а також не спростував належними та допустимими доказами розміру заборгованості за кредитом.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог позивача та наявної суми заборгованості у розмірі 741 016,61 грн.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ухвалення рішення без відомостей про належне повідомлення відповідача про розгляд справи, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач вказував на те, що він не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про розгляд справи, у зв'язку з чим втратив своє право подати заяву про застосування строків позовної давності до ухвалення судом рішення.

Цивільний процесуальний кодекс України у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої інстанції, передбачав, що уразі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд його справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 1 ст. 224).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 74 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Згідно з ч. 5 ст. 74 ЦПК України у згаданій вище редакції судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного судового засідання може бути повідомлено під розписку.

Відтак, під час розгляду справи в суді першої інстанції належним доказом вручення судової повістки, відправленої поштою, було, зокрема повідомлення про вручення рекомендованого листа.

На виконання вимог ст. 122 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) суд першої інстанції надіслав до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві запит щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання ОСОБА_1

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в м. Києві ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 68).

Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги, що відповідач не був повідомлений про розгляд справи.

Дійсно, матеріали справи не містять доказів, що відповідач був повідомлений про судове засідання, призначене на 03.06.2015.

У зв'язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про судове засідання призначене на 03.06.2015 судом першої інстанції відкладено розгляд справи на 06.07.2015.

З матеріалів справи вбачається, що після відкладення 03.06.205 судового засідання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 74 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) направлено відповідачу судову повістку, в якій повідомлено ОСОБА_1 про розгляд справи 06.07.2015, та запропоновано надати свої заперечення на позов та докази на їх підтвердження.

В судовій повістці суду також зазначено про необхідність повідомити суд про причини неявки у разі неможливості прибути в судове засідання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав судову повістку 26.06.2015 за адресою реєстрації, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням (а.с. 75).

З огляду на викладене, є безпідставними та необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що відповідач фактично не отримував судової повістки, надісланої судом першої інстанції на судове засідання - 06.07.2015, в якому ухвалено рішення.

Зареєстроване місце проживання відповідача вказане в нотаріально посвідченій довіреності, якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_4 та ОСОБА_2 бути його представниками (а.с. 117).

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, відповідач звертаючись до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи зазначав свою адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 111).

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином повідомив відповідача про день, час та місце розгляду справи, та у звязку з неявкою відповідача в судове засідання, у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України (у редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) ухвалив заочне рішення.

Відповідно до частини першої статті 232 ЦПК України (у редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

У заяві від 06.10.2017 про перегляд заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 06.07.2015 відповідач вказував, що позовна заява подана з пропуском позовної давності, а також, що він не був належно повідомлений про розгляд справи, внаслідок чого не зміг реалізувати право подати заяву про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення.

Суд першої інстанції в ухвалі від 09.03.2018 про відмову в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення встановив, що відповідач повідомлявся про розгляд справи за своїм зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Суд таож встановив, що у заяві про перегляд заочного рішення не вказані обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі відповідач повторно вказав на те, що не був належно повідомлений про час і місце судового розгляду справи, а тому не зміг реалізувати право подати заяву про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення.

Вказав, що суд першої інстанції безпідставно не задовольнив його заяву про перегляд заочного рішення, а тому його право на подання заяви про застосування позовної давності є порушеним, і підлягає реалізації в суді апеляційної інстанції.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції, що була чинною на час розгляду справи судом першої інстанцій; стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) суд зобов'язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно зі статтею 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо БегеерБ.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи заочне рішення про задоволення позову, та відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд такого рішення, дотримався принципу рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права.

Як зазначалось вище, суд першої інстанції у відповідності до вимог процесуального закону, який діяв на той час, повідомив відповідача належним чином про час і місце розгляду справи.

Оскільки відповідач, який був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, то він мав рівні з позивачем можливості подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень щодо позову; подати заяву про застосування строків позовної давності до ухвалення рішення судом.

Проте, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, ОСОБА_1 не подавав своїх заперечень проти позову та докази на їх підтвердження, а також не звертався із заявою про застосування строків позовної давності.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квтіня 2018 року по справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) дійшла висновку, що у разі порушення судом норм процесуального права щодо належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи, заява про застосування строку позовної давності підлягає розгляду судом апеляційної інстанції.

Однак, зазначені вказівки, що містяться у вищевказаній постанові Верховного Суду не можуть бути застосовані у даній у справі, оскільки у справі, яка переглядається апеляційною інстанцією, та у справі, яка переглядалася Верховним Судом, встановлено різні обставини.

Так, у справі, яка перебувала на перегляді у Верховному Суді, встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо неналежного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи.

Натомість, у даній справі колегією суддів не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального справа щодо належного повідомлення відповідача про судове засідання.

Як зазначалось вище, в матеріалах справи містяться докази, які підтверджують належне повідомлення відповідача про судове засідання, призначене на 06.07.2015, в якому ухвалено заочне рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами згідно зі ст. 10, 60, 213 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення), а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків. Рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, п. 8 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ч. 6 ст. 147, абз. 3 п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ колегія суддів,-

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, - залишити без задоволення.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 17 липня 2018 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

Т.О. Невідома