Справа № 344/7198/18
Провадження № 2/344/3192/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

23 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Татарінової О.А.

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначив, що він разом з дружиною ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.09.1993 володіє в рівних долях на правах спільної сумісної власності квартирою № 15 в будинку № 11 по вул. Василя Стуса в м. Івано-Франківськ. Відповідас ОСОБА_2 зареєстрована в даній кварирі, однак уже довший час не зявляється та не проживає по місцю реєстрації в даній квартирі, а відтак відповідач не бере жодної участі в утриманні квартири та в оплаті комунальних послуг, так як знаходиться уже довгий час за кордоном. Позивачу на даний час достеменно невідоме теперішнє фактичне місце проживання відповідача. На підставі наведеного просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщеням в квартирі АДРЕСА_1.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомленаа належним чином. Причину неявки суду не повідомлено.

Треті особи в судове засідання не зявилися, до суду надійшло пояснення третьої особи ОСОБА_4, в якому остання підтримала заявлені позивачем позовні вимоги, не заперечила проти їх задоволення та просила розглядати справу без її участі.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним.

Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 28.09.1993 року квартира за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Василя Стуса, 11/15 належить в рівних долях на правах спільної сумісної ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.8).

Згідно з копії виписки № 02-02/03119 з будинкової книжки про реєстрацію та склад сімї в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.9).

Як вбачається з відповіді ВОМІРМП УДМС в Івано-Франківській області від 05.06.2018 року ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.26).

Як вбачається із заяви ОСОБА_6, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7Н, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, засвідченої КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», заявники, стверджують, що ОСОБА_2 фактично не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.10).

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім'ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав.

Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, перевіривши відповідність позову ОСОБА_1 діючому законодавству України, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що позивач, як власник квартири, позбавлений можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв'язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано відповідача ОСОБА_2, яка понад рік не проживає за вказаною адресою. Домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності між власниками та відповідачем не було.

Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 15 в будинку № 11 по вул. Василя Стуса в м. Івано-Франківськ.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», відповідно до ст. 71,72,150,156 ЖК України, ст. ст. 29, 383, 405 ЦК України, ст.ст. 12,13, 81 ЦПК України, керуючись ст.ст. 76, 259, 263, 265, 273 280-282, 289 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщеннямзадовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 15 в будинку № 11, по вул. Василя Стуса, м. Івано-Франківськ.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 24 липня 2018 року.

Суддя Татарінова О.А.