Справа № 428/8116/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в особі судді Бароніна Д.Б., розглянувши в приміщенні суду в м. Сєвєродонецьку заяву Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надання послуг з централізованого теплопостачання та підігрів води, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надання послуг з централізованого теплопостачання та підігрів води.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для предявлення позову в суд за такою вимогою.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

З матеріалів заяви вбачається, що згідно розрахунку суми заборгованості за надані послуги, наданого заявником, а також згідно змісту заяви про видачу судового наказу, заборгованість виникла за період з 01.04.2015 року по 01.04.2018 року. При цьому, заява про видачу судового наказу подана до суду лише 10.07.2018 року, про що свідчить відповідний штамп канцелярії суду про прийняття заяви. Тобто, з моменту виникнення права вимоги на стягнення певної частини суми заборгованості пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги. Водночас, ЦПК України не передбачає можливості часткового задоволення судом однорідних вимог в порядку наказного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 ЦПК України за подання зави про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Заявником було додано до заяви квитанцію про сплату судового збору в розмірі 176,20 грн., проте з її змісту неможливо встановити за подання якої саме заяви про видачу судового наказу було сплачено судовий збір, адже в квитанції не вказано прізвище та/або адресу боржника.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року, відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (зі змінами).

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне відмовити у видачі судового наказу за вищевказаною заявою.

Згідно із ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі предявлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 27, 165, 166, 258, 260, 261, 353-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надання послуг з централізованого теплопостачання та підігрів води.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Сєвєродонецький міський суд протягом пятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя Д.Б. Баронін