Справа № 465/3382/17 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/5798/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю - представників апелянта Шевченко О.А. та Мостової Д.С., позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Алло» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 серпня 2017 року, ухвалене у складі судді Гулієвої М.І., у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алло» про визнання дій неправомірними, зобов'язання надати інформацію на запит, зобов'язання надати інформацію про товари українською мовою,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання дій неправомірними, зобов»язання надати інформацію на запит, зобов»язання надати інформацію про товари українською мовою, посилаючись на те, що 21.02.17 року він завітав в інтернет-магазин http://allo.ua/, що належить ТзОВ «Алло», маючи намір придбати мобільний телефон виробника «Самсунг». Однак, не зміг цього зробити, оскільки, вся інформація на веб-ресурсі відповідача оформлена іноземною, незрозумілою для нього мовою. У зв»язку з чим 21.02.17 р. та 25.04.2017 р.він надсилав до відповідача запити щодо надання інформації, але відповіді не отримав. Вважає, що цим порушено його права як споживача, оскільки, відповідно до ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на отримання необхідної ,доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Така інформація має бути надана до придбання товару чи замовлення послуг та відповідно до законодавства про мови. Просить визнати неправомірними дії відповідача щодо ненадання українською мовою інформації про товари, які ним реалізовуються, зобов»язати надати українською мовою інформацію про товари, які ним реалізовуються, на запит, що надісланий ним в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», зобов»язати надавати позивачу всю необхідну інформацію про товари, які ним реалізовуються, в тому числі і на інформаційному порталі http://allo.ua/, українською мовою.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 04 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алло» про визнання дій неправомірними, зобов»язання надати інформацію на запит, зобов»язання надати інформацію про товари українською мовою - задоволено.

Вирішено:

-визнати неправомірними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» щодо ненадання українською мовою інформації про товари, які ним реалізовуються;

-зобов»язати Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» надати ОСОБА_4 інформацію про товари, які ним реалізовуються, українською мовою на запит, що надісланий 21.02.17 року та 25.04.2017 року;

-зобов»язати Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» надати ОСОБА_4 всю необхідну інформацію про товари, які ним реалізовуються, в тому числі і на інформаційному порталі http://allo.ua/, українською мовою.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 серпня 2017 року оскаржив відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Алло».

В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що хибним є висновок суду про те, що споживач був позбавлений права на інформацію через наявність інформації на сайті allo.ua виключно на російській мові. Адже суду повідомлялось в судовому засіданні про наявність у ТОВ «АЛЛО» також і іншого сайту http://allo.ua., який містить аналогічний перелік товарів, запропонованих до продажу з інформацією про товари українською мовою. Звертаємо увагу на те, що підприємство не може нести відповідальність за працездатність мобільних телефонів (та за можливості програмного забезпечення цих апаратів), з яких в судовому засіданні не вдалося зайти на даний сайт. Використовуючи персональний комп'ютер, можна переконатись, що сайт http://allo.ua є доступним та відкритим для перегляду, що забезпечує можливість споживачів ознайомитися з представленою продукцією українською мовою. Вказаний сайт є робочим та доступним для перегляду будь-яких осіб. Крім того, судом першої інстанції також помилково застосовані висновки, що викладені в рішенні Конституційного Суду України 14 грудня 1999 року № 10- рп/99, на які посилається позивач - положення частини першої статті 10 Конституції України, за яким, "державною мовою в Україні є українська мова", треба розуміти так, що українська мова як державна є обов'язковим засобом спілкування, на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п'ята статті 10 Конституції України). Суду першої інстанції наголошувалось про те, що публічна сфера - це сфера діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Однак, діяльність відповідача - це сфера приватного права, до якого не можуть відноситися вказані вище висновки Конституційного Суду України.

Окрім того, положеннями п.16 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, затвердженими Міністерством економіки України 19.04.2007 N 104, встановлено наступне - здійснюючи продаж непродовольчих товарів вітчизняного та іноземного виробництва, працівники суб'єкта господарювання зобов'язані надати споживачам необхідну, достовірну та своєчасну інформацію про товари в супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також маркуванням чи іншим, способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів товарів.

Кожна одиниця товару без виключення, що реалізується підприємством, має всю необхідну і передбачену законом інформацію на етикетці товару, на його пакуванні або в супровідній документації на товар. Тому посилання на невиконання нашим підприємством даних вимог закону є безпідставними зі сторони споживача та суду. Цікаво, що жодна одиниця продукції, що реалізуються підприємством не була досліджена. Однак суд зробив висновок про те, що така продукція не містить інформації українською мовою.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 серпня 2017 року скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з врахуванням приписів ст. 10 Конституції України, Закону України «Про засади державної мовної політики», рішення Конституційного Суду України від 14.12.99 р. № 10-рп, Закону України «Про захист прав споживачів», п. 1.4 Правил продажу товарів на замовлення та поза торговельними або офісними приміщеннями, затверджених Наказом Міністерства економіки України від 19.04.2007 року № 103, п. 16 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, затверджених Наказом Міністерства економіки України від 19.04.2007 року № 104 виходив з того, що позивач, маючи намір придбати мобільний телефон, звернувся до інтернет-магазину http://allo.ua/, що належить ТзОВ «Алло», однак не отримав інформації, оскільки така викладена іноземною (російською) мовою. На запити позивача щодо надання інформації від 21.02.17 р.та 25.04.2017 р. відповідь ТзОВ «Алло» не надана. Судом звернуто увагу на те, що на веб-сторінці інтернет-магазину міститься інформація про характеристики товару, його ціна, зовнішній вигляд, тощо, це дає можливість кваліфікувати зазначений інтернет-магазин, як електронний каталог. У той же час, веб-сайт, де розміщений згаданий каталог є програмним засобом, за допомогою якого невизначене коло покупців має змогу здійснити замовлення товару. Отже, інтернет-магазин є публічною пропозицією укласти договір та продавець зобов'язаний надати покупцеві необхідну і достовірну інформацію про товар, що пропонується до продажу. Інформація має відповідати вимогам закону та правилам роздрібної торгівлі щодо її змісту і способів надання. Із ситуації, яка виникла між сторонами, судом першої інтстанції зроблено висновки про порушення відповідачем норм п. 4 ст. 4, ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме право позивача на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). За рішенням місцевої ради (чи за ініціативою мешканців певної території) в окремих випадках, з урахуванням конкретної ситуації, такі заходи можуть застосовуватися до мови, регіональна мовна група якої становить менше 10 відсотків населення відповідної території. Оскільки передбачені діючим Законом заходи не проводились, відповідне рішення місцевою радою не приймалось, та позивач просив надати йому інформацію іншою мовою, то підстав для відмови у наданні інформації іншою мовою, ніж державною, у відповідача не було. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що надання інформації про товари виключно російською мовою і ненадання цієї інформації державною мовою безумовно свідчить про порушення законних прав споживачів.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги таких висновків не спростовують.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 року, передбачає що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Протокол № 12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

Як вбачається із змісту норм Конституції України, Законів України та підзаконних нормативно-правових актів, що правильно наведені судом першої інстанції та вірно протлумачені, - надання інформації у інтернет-магазині українською мовою є законодавчо встановленим обов'язком продавця, розповсюджувача, тощо продукції, послуг, товарів. Невиконання вказаних вимог закону слід вважати фактом відсутності у споживача необхідної інформації щодо продукції, товару чи послуги. Вказане відповідно унеможливлює реалізацію ним своїх відповідних прав на ознайомлення з її характеристиками, властивістю, якістю, тощо та відповідно впливає на можливість реалізації прав на придбання такої продукції, товару, послуги, тощо, користування, використання таких, тощо. Вказані вимоги закону жодним чином не забороняють використання іншої іноземної мови (мов) при наданні інформації з приводу товару, послуги чи продукції, однак як вірно вказано і самим відповідачем вказують на необхідність використання таких поряд із державною (українською) мовою.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем жодного порушення вимог закону допущено не було спростовується наведеним.

Доводи ж скарги про загальнодоступність мови, на якій було викладено інформацію про товари на сторінці інтернет-магазину, то такий довід слід вважати лише припущенням відповідача та такі спростовуються позицією позивача, який вказує на неможливість отримання ним при використанні такої мови усієї необхідної інформації про товари.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому не вбачає підстави для його скасування чи зміни.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алло» - залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 серпня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 липня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.