Справа № 750/7373/17 Провадження № 22-ц/795/116/2018 Головуючий у I інстанції - Коверзнев В. О. Доповідач - Скрипка А. А.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Лакізи Г.П., Онищенко О.І.

секретар: Поклад Д.В.

за участю: представника позивача - Рожка С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Коверзнева В.О. від 20 вересня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

02.08.2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк ''ПриватБанк'' звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту №б/н від 22.12.2010 року, яка станом на 30.06.2017 року становить 56 241 грн. 06 коп., також позивач просив відшкодувати за рахунок відповідача понесені судові витрати у розмірі 1 600 грн. по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції. Вимоги заявленого позову ПАТ КБ ''ПриватБанк'' обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 22.12.2010 року, ОСОБА_3 було надано кредит у розмірі 5 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач ОСОБА_3 не виконує належним чином умови укладеного із позивачем договору, внаслідок чого станом на 30.06.2017 року утворилась заборгованість за вказаним договором у розмірі 56 241 грн. 06 коп., яка складається з наступного: 3 210 грн. 40 коп. - заборгованість за кредитом, 46 079 грн. 71 коп.- заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 796 грн. 61 коп.- заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2 654 грн. 34 коп. - штраф (процентна складова). Вказану суму заборгованості позивач просив стягнути на свою користь із відповідача, а також відшкодувати понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 600 грн.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.09.2017 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ ''ПриватБанк'' до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ ''ПриватБанк'' заборгованість за договором кредиту в сумі 56 241 грн. 06 коп. та 1 600 грн. у відшкодування судових витрат, а всього 57 841 грн. 06 коп.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 28.11.2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.09.2017 року, ухваленого у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк ''ПриватБанк'' до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції від 20.09.2017 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог заявленого позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції ухвалено без дотримання норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин справи, при цьому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. ОСОБА_3 вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті необґрунтовано не прийняв до уваги тієї обставини, що строк дії платіжної картки, яку вона отримала 22.12.2010 року, відповідно до укладеного кредитного договору з банком, становив 12 місяців. За даних обставин, як стверджує у доводах апеляційної скарги ОСОБА_3, з посиланням на статті 256, 257, 258 ЦК України, враховуючи, що кредитний договір було укладено 22.12.2010 року строком на 12 місяців, а позивач звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою у липні 2017 року, то є пропущеним трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України, що є підставою для відмови у задоволенні вимог заявленого позову. З посиланням на статті: 261, 266, 526, 530, 536, 610, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України у доводах апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції від 20.09.2017 року підлягає скасуванню, при цьому у задоволенні вимог заявленого банком позову необхідно відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Доводи апеляційної скарги вказують, що законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності, ОСОБА_3 заявила про застосування строків позовної давності після винесення судом першої інстанції заочного рішення, у заяві про перегляд вказаного заочного рішення, проте, суд першої інстанції необґрунтовано не надав вказаній заяві відповідної правової оцінки.

У відзиві на апеляційну скаргу публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" просить відхилити апеляційну скаргу у зв'язку з її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване заочне рішення суду першої інстанції від 20.09.2017 року. Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування строків позовної давності при вирішенні даного спору по суті, оскільки відповідно до ч.3 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Проте, як вказує у відзиві на апеляційну скаргу публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", до винесення заочного рішення судом першої інстанції відповідачем не вчинялась заява про застосування строків позовної давності.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ ''Приватбанк'' Рожко С.М. просив залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв'язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване заочне рішення суду першої інстанції від 20.09.2017 року. При цьому представник позивача посилався на ті обставини, що відповідно до ч.3 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Проте, до винесення заочного рішення судом першої інстанції від 20.09.2017 року відповідачем не вчинялась заява про застосування строків позовної давності, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного заочного рішення суду першої інстанції. Також представник позивача пояснив, що картка, яка була отримана відповідачем 22.12.2010 року, мала строк дії до листопада 2014 року, що підтверджується документально (а.с.143-145), і за даних обставин, звернувшись з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у серпні 2017 року, банк не пропустив трирічний строк позовної давності.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_3, належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.126,137), не з'явилась. Матеріали справи містять заяви ОСОБА_3 про розгляд справи за її відсутності (а.с.123,140). Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, яка регламентує наслідки неявки в судове засідання учасників справи, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, при цьому заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.09.2017 року необхідно змінити, виклавши перший абзац його резолютивної частини у наступній редакції: "Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 52 444 (п'ятдесят дві тисячі чотириста сорок чотири) грн. 45 коп. в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту та 1 552 (одну тисячу п'ятсот п'ятдесят дві) грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви".

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що між відповідачем та позивачем 22.12.2010 року шляхом підписання анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.7-32), було укладено договір про надання банківських послуг. При цьому відповідачу отримала кредит у розмірі 5 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Судом в ході розгляду даної справи встановлено, що уклавши із позивачем вказаний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач порушувала зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості.

Як вбачається із представленого позивачем суду розрахунку заборгованості відповідача за договором №б/н від 22.12.2010 року (а.с.4-6), у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_3 умов укладеного із банком договору, станом на 30.06.2017 року сума заборгованості відповідача перед банком становить 56 241 грн. 06 коп., яка складається із наступного: 3 210 грн. 40 коп. - заборгованість за кредитом; 46 079 грн. 71 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 796 грн. 61 коп. - заборгованість за пенею; а також штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2 654 грн. 34 коп. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи вимоги заявленого позову, суд першої інстанції у заочному рішенні від 20.09.2017 року зазначив, що згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та у встановлений ним строк. В ході розгляду даної справи встановлено, що відповідач не виконує належним чином умови укладеного із позивачем договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 30.06.2017 року становить 56 241 грн. 06 коп. Суд першої інстанції у оскаржуваному заочному рішенні зазначив, що розмір заборгованості підтверджується розрахунком позивача, правильність якого відповідачем не спростовано, що є підставою для її стягнення.

При цьому необхідно зазначити, що розгляд даної цивільної справи судом першої інстанції було проведено за відсутності відповідача ОСОБА_3, яка була належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду даної справи, що підтверджується матеріалами справи, а саме, розпискою від 18.08.2017 року (а.с.54). Як вбачається із матеріалів справи, до винесення судом першої інстанції заочного рішення від 20.09.2017 року, ОСОБА_3 не вчинялась заява про застосування позовної давності, як це регламентовано приписами ч.3 статті 267 ЦК України. Після винесення судом першої інстанції заочного рішення від 20.09.2017 року, ОСОБА_3 звернулась до суду першої інстанції із заявою про перегляд даного заочного рішення, датованою 23.10.2017 року (а.с.71-74), в якій відповідач посилається на статті 256, 257, 258 ЦК України, і вказує, що позивач звернувся до суду з даним позовом, пропустивши при цьому трирічний строк позовної давності, оскільки кредитний договір було укладено 22.12.2010 року строком на 12 місяців.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 28.11.2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.09.2017 року, ухваленого у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк ''ПриватБанк'' до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що при ухваленні рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за укладеним між сторонами даного спору кредитним договором, суд першої інстанції не дотримався норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а саме, положень статей: 526, 530, 536, 610, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вимог заявленого позову, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Відповідно до приписів статей: 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ч.1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

ОСОБА_3 у доводах апеляційної скарги стверджує, що вона заявила про застосування строків позовної давності після винесення судом першої інстанції заочного рішення, у заяві про перегляд вказаного заочного рішення, проте, суд першої інстанції необґрунтовано не надав вказаній заяві відповідної правової оцінки при розгляді її заяви про перегляд заочного рішення. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вимог заявленого позову, виходячи із наступного. Приймаючи до уваги основні засади цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України ''Строки та терміни. Позовна давність'' у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини 3 статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність. Таким чином, без заяви сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони, зробленою стороною до винесення судом рішення. Таким чином, суд за власною ініціативою не може застосувати позовну давність.

Як вбачається із матеріалів справи, розгляд даної цивільної справи судом першої інстанції було проведено за відсутності відповідача ОСОБА_3, яка була належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду даної справи, що підтверджується матеріалами справи, а саме, розпискою від 18.08.2017 року (а.с.54). Відповідно до матеріалів справи, до винесення судом першої інстанції заочного рішення від 20.09.2017 року, ОСОБА_3 не вчинялась заява про застосування позовної давності, як це регламентовано приписами ч.3 статті 267 ЦК України. Після винесення судом першої інстанції заочного рішення від 20.09.2017 року, ОСОБА_3 звернулась до суду першої інстанції із заявою про перегляд даного заочного рішення, датованою 23.10.2017 року (а.с.71-74), в якій відповідач посилається на статті 256, 257, 258 ЦК України, і вказує, що позивач звернувся до суду з даним позовом, пропустивши при цьому трирічний строк позовної давності, оскільки кредитний договір було укладено 22.12.2010 року строком на 12 місяців.

Приймаючи до уваги вищенаведене, заява ОСОБА_3 щодо пропуску позивачем строку позовної давності, вчинена нею після винесення судом першої інстанції заочного рішення від 20.09.2017 року, у заяві про перегляд даного заочного рішення, датованій 23.10.2017 року (а.с.71-74), не може бути правовою підставою для відмови у задоволенні вимог заявленого позову. Оскільки приписи ч.3 статті 267 ЦПК України регламентують, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду представник позивача пояснив, що картка, яка була отримана відповідачем 22.12.2010 року, мала строк дії до листопада 2014 року, що підтверджується документально (а.с.143-145), і за даних обставин, звернувшись з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості 02.08.2017 року, банк не пропустив трирічний строк позовної давності.

Разом з тим, в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє часткове підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що при ухваленні оскаржуваного заочного рішення суд першої інстанції належним чином не перевірив розрахунок позивача щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог заявленого позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3 796 грн. 61 коп. заборгованості за пенею, скасувавши оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції від 20.09.2017 року у вказаній частині, виходячи із наступного. Цивільно-правова відповідальність-це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. При цьому заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.09.2017 року необхідно змінити, виклавши перший абзац його резолютивної частини у наступній редакції: ''Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 52 444 (п'ятдесят дві тисячі чотириста сорок чотири) грн. 45 коп. в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту та 1 552 (одну тисячу п'ятсот п'ятдесят дві) грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви".

Розрахунок заборгованості за договором кредиту наступний: 3 210 грн. 40 коп. - заборгованість за кредитом + 46 079 грн. 71 коп.- заборгованість по процентам за користування кредитом + штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) + 2 654 грн. 34 коп. - штраф (процентна складова) = 52 444 грн. 45 коп.

Розрахунок розміру відшкодування документально підтверджених понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви (а.с.1), в порядку приписів статті 141 ЦПК України: 1 600 грн. х 97% (задоволено вимоги заявленого позову) = 1 552 грн.

Апеляційний суд також вважає за необхідне на підставі статті 141 ЦПК України стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_3 52 грн. 80 коп. в рахунок вішкодування документально підтверджених (а.с.98,112) понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги. Розрахунок наступний: 1 760 грн. х 3% (задоволено вимоги апеляційної скарги) = 52 грн. 80 коп.

Керуючись статтею 629 ЦК України, статтями: 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 вересня 2017 року змінити, виклавши перший абзац його резолютивної частини у наступній редакції:

"Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 52 444 (п'ятдесят дві тисячі чотириста сорок чотири) грн. 45 коп. в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту та 1 552 (одну тисячу п'ятсот п'ятдесят дві) грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви".

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_3 52 грн. 80 коп. в рахунок вішкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 02.04.2018 рік.

Головуючий:Судді: