22-ц/775/432/2018(м)
Головуючий у 1 інстанції Матвєєва Ю.О.
Доповідач Мальцева Є.Є.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

05 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Биліни Т.І., Баркова В.М.,

секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Маріупольське територіального медичного об'єднання дитини та жінки» про стягнення заборгованості по заробітній платі, за апеляційною скаргою Комунального закладу «Маріупольське територіального медичного об'єднання дитини та жінки» на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області, ухвалене 06 березня 2018 року у м. Маріуполі Донецької області,

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, зазначивши, що з 01 травня 2013 року вона працює у відповідача на посаді анастезістки Дитячого реанімаційного відділення. Раніше з 01.08.2001 року по 29.10.2004 року працювала на посаді медичної сестри-анастезістки дитячого реанімаційного відділення Міської лікарні № 32, а з 01.11.2004 року по 09.04.2013 року - на посаді медсестри лікарні з поліклінікою Маріупольського МУ УМВС Відділу охорони здоров'я ГУМВС України. У зв'язку з тим, що позивачка має стаж роботи більше 16 років, вважає, що за загальною вислугою років з 2013 року їй мала виплачуватись надбавка у розмірі 20 % до посадового окладу за загальний стаж понад 10 років. Між тим, відповідач почав виплачувати вказану надбавку у розмірі 20 % після надання позивачкою довідки про форму власності медичної установи за попереднім місцем роботи. Вважає, що діями відповідача порушені її права та просить стягнути на свою користь заборгованість по заробітній платі за вислугу років за період з травня 2013 року по вересень 2017 року включно в сумі 9185,55 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з травня 2013 року по вересень 2017 року включно в сумі 9185,35 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, відмовити в позові.

В апеляційні скарзі відповідач зазначає, що позивач неправильно визначив спосіб захисту - заборгованості по заробітній платі перед позивачем медичний заклад не має. На думку відповідача, ОСОБА_1 мала б звернутися з позовом про визнання її права на надбавку за вислугу років. На підставі такого рішення заклад нарахував би і виплатив їй спірну суму надбавки до окладу. При умові визнання права на таку надбавку позивач мала також би право для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі.

При визначенні медичного стажу роботи позивача медичним закладом не враховувався стаж з 01.11.2004 року по 09.04 2013 року. Це пов'язано з тим, що в її трудовій книжці на печатці попереднього місця роботи не вказана форма власності юридичної особи - лікувального закладу, оскільки ця печатка використовувалась не як головна, а тільки в господарській діяльності. Отже, за умови відсутності доказів, що позивач працювала в державному або комунальному закладі, і не доведена наявність у неї медичного стажу більш 10 років, то й не було підстав для нарахування їй 20% надбавки до заробітної плати.

Позивач була обізнана про необхідність надання підтвердження відповідного медичного стажу для отримання такої надбавки ще в 2013 році, однак зволікала з поданням довідки до 2017 року, жодних мір для встановлення факту необхідного медичного стажу не приймала. З моменту надання нею необхідної довідки їй нараховується та виплачується надбавка за вислугу років в розмірі 20% від посадового окладу. Суд неправильно вказав, що комунальний заклад нібито безпідставно вимагав додаткову довідку від позивача для нарахування надбавки, в той час як це є правом закладу, оскільки в трудовій книжці не міститься даних щодо форми власності підприємства, або запис є некоректним.

Позивач ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, де зазначила, що рішення суду першої інстанції є законним, в апеляційній скарзі не наведено доводів, які б могли слугувати підставою для скасування рішення, тому просила залишити рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача - юрисконсульта КЗ «Маріупольське територіальне медичне об'єднання здоров'я дитини та жінки» ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення позивача ОСОБА_1, яка просила залишити рішення суду без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 з 01.08.2001 року працює у комунальних та державних закладах охорони здоров'я, що підтверджується записами в трудовій книжці, та станом на дату працевлаштування до КЗ «Маріупольське територіального медичного об'єднання дитини та жінки» 01.05.2013 року мала медичний стаж понад 10 років, то з травня 2013 року мала право на надбавку до посадового окладу в розмірі 20 %. Суд перевірив і прийняв розрахунок заборгованості по виплаті надбавки за період з травня 2013 року по вересень 2017 року включно на суму 9185,35 грн. оскільки відповідачем такий розрахунок не спростовано, іншого не надано, тому стягнув саме таку суму заборгованості з відповідача на користь позивача.

З таким висновком суду колегія суддів не може не погодитись, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01 травня 2013 року по теперішній час перебуває в трудових відносинах з КЗ «Маріупольське територіальне медичне об'єднання здоров'я дитини та жінки» (а.с.9).

З 01.08.2001 року по 29.10.2004 року позивач працювала на посаді медсестри - анастезістки дитячого реанімаційного відділення міськлікарні № 3 м. Маріуполя.

З 01.11.2004 року по 09.04.2013 року працювала на посаді медсестри лікарні з поліклінікою Маріупольського МУ УМВС відділу охорони здоров'я УМВС України в Донецькій області. 01.12.2006 року відділ охорони здоров'я УМВС України в Донецькій області було перейменоване у відділ медичного забезпечення Головного управління МВС України в Донецькій області.

Пунктом 3 Постанови КМУ від 29.12.2009 р. № 1418 «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я» встановлено надбавку за вислугу років, що виплачується керівникам закладів охорони здоров'я, їх заступникам з числа лікарів, заступникам головного лікаря з медсестринства, керівникам структурних підрозділів з числа лікарів, головним медичним сестрам, лікарям усіх спеціальностей, професіоналам з вищою немедичною освітою, що допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров'я, керівникам фармацевтичних (аптечних) закладів, їх заступникам, керівникам структурних підрозділів з числа провізорів і фармацевтів, провізорам усіх спеціальностей, фахівцям з базовою вищою освітою та неповною вищою медичною і фармацевтичною освітою усіх спеціальностей та помічникам ентомолога. До стажу роботи, що надає право на встановлення надбавки за вислугу років включається час роботи у державних та комунальних закладах охорони здоров'я України, СРСР і союзних республік СРСР на посадах, визначених у пункті 3 цього Порядку; час роботи у будь-яких державних та комунальних установах, закладах та організаціях, незалежно від підпорядкування на посадах, визначених у п. 3 цього порядку, за умови, що оплата праці таких працівників здійснюється відповідно до умов оплати праці медичних працівників державних та комунальних закладів охорони здоров'я.

Відповідно до п. п. 2,5,6,7,9 вищезазначеного Порядку надбавка за вислугу років установлюється медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я залежно від стажу роботи в такому розмірі : понад 3 роки - 10 %; понад 10 років - 20 %; понад 20 років - 30 %. Документом для визначення стажу роботи, який дає право на одержання надбавки за вислугу років, є трудова книжка або інші документи, що відповідно до законодавства підтверджують наявність стажу роботи. Надбавка за вислугу років у державному або комунальному закладі охорони здоров'я обчислюється, виходячи з посадового окладу (з підвищеннями) працівника без урахування інших надбавок і доплат. Надбавка за вислугу років виплачується щомісяця за фактично відпрацьований час за основним місцем роботи та за сумісництво. Встановлення надбавки за вислугу років або зміна її у розміру проводиться з початку місяця, що настає за місяцем роботи, в якому виникло таке право.

Судом беззаперечно встановлено, що позивач при працевлаштуванні надала трудову книжку, в якій містився запис про її роботу на посаді медсестри лікарні з поліклінікою Маріупольського МУ УМВС відділу охорони здоров'я УМВС України в Донецькій області в період з 01.11.2004 року по 09.04.2013 року, який 01.12.2006 року було перейменоване у відділ медичного забезпечення Головного управління МВС України в Донецькій області.

Міністерство внутрішніх справ України в своїй структурі має, серед інших, управління охорони здоров'я та реабілітації. Відповідно до наказу МВС України від 04.11.2003 року № 1296 «Про медичне забезпечення в закладах охорони здоров'я системи МВС України» затверджено перелік закладів охорони здоров'я МВС України, до переліку яких входить і заклад, де працювала ОСОБА_1 Відповідно до Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 17.10.2000 року № 1138/2000, який діяв на час роботи позивача у відділі охорони здоров'я УМВС України в Донецькій області, Міністерство внутрішніх справ України (МВС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Таке ж саме визначення поняття МВС України міститься і в подальших нормативно-правових актах, які регулюють діяльність МВС України.

Таким чином, суд першої інстанції встановив, що за наявності зазначеного запису в трудовій книжці позивача, відповідач безпідставно не нараховував надбавку за медичний стаж та безпідставно вимагав додаткової довідки для підтвердження форми власності медичної установи, підпорядкованої МВС України.

Судом також проаналізовані заперечення відповідача проти позовних вимог щодо того, нібито невиплачена сума надбавки за медичний стаж не є заборгованістю по заробітній платі, і надана мотивована оцінка такої позиції відповідача. Так, суд врахував положення ст. 2 Закону України «Про оплату праці», відповідно до якої основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Отже, суд правильно визначив, що надбавка за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я є складовою частиною заробітної плати, а тому невиплата вказаної надбавки призводить до виникнення заборгованості по заробітній платі.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильності висновків суду у зв'язку із відсутністю заборгованості по заробітній платі у відповідача перед позивачем є аналогічними тим, що були предметом розгляду в суді першої інстанції. Колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано відкинув такі заперечення, погоджуючись із мотивами, наведеними в оскарженому рішенні.

Встановивши, що позивач з 01.08.2001 року працює у комунальних та державних закладах охорони здоров'я, що підтверджується записами в трудовій книжці, та станом на дату працевлаштування до відповідача - 01.05.2013 року - мала медичний стаж понад 10 років, суд вірно вирішив про наявність у неї права на надбавку в розмірі 20 % до посадового окладу з травня 2013 року.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості по виплаті надбавки за період з травня 2013 року по вересень 2017 року включно на суму 9185,35 грн. перевірено судом, відповідачем не спростовано, тому така сума стягнута судом на користь ОСОБА_1 А прийнявши до уваги, що така надбавка входить до структури заробітної плати, з якої проводяться відрахування податків та обов'язкових платежів як з заробітної плати, судом заначено, що при виплаті відповідачем присудженої позивачу суми належить утримати з суми передбачені законом податки і обов'язкові платежі.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач не спростував вимог позову, а позиція відповідача щодо необхідності надання працівником відповідної довідки для нарахування надбавки до окладу у зв'язку із сумнівом у формі власності лікувального закладу, де раніше працювала позивач, є надуманою, такою, що не ґрунтується на законі і порушує право позивача на отримання заробітної плати не нижче від визначеної законом. Крім того, відповідачем документально не підтверджено факт роз'яснення працівнику ОСОБА_1 необхідності надання будь-яких додаткових довідок про стаж роботи, крім трудової книжки.

Судом проаналізовані заперечення відповідача проти позову, їм надана мотивована оцінка, тому, перевіривши справу, колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги, які є аналогічними запереченням проти позовних вимог в суді першої інстанції.

Твердження апеляційної скарги про незаконність рішення суду першої інстанції у зв'язку із неправильно обраним способом захисту позивачем є безпідставними. Скаржник обґрунтовує це тим, що не має заборгованості перед позивачем з не виплаченої заробітної плати, оскільки суми 20-відсоткової надбавки їй не нараховувалися до жовтня 2017 року - моменту подання ОСОБА_1 відповідної довідки. Такі доводи апеляційної скарги суперечать положенням статті 2 Закону України «Про оплату праці», згідно з якою додаткова заробітна плата включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, тобто, включає й надбавку за вислугу років медичним працівникам. Обов'язком власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу є виплата працівникові заробітної плати (статті 21 КЗпПУ). І документом для визначення стажу роботи, який дає право на одержання надбавки за вислугу років, є трудова книжка з необхідними відомостями, яка була надана позивачем закладу. Пояснення позивача про те, що вона не знала про факт ненарахування їй надбавки за стаж роботи у належному розмірі, тому не зверталася з вимогами про перерахунок в 2013 році, відповідачем належно не спростовані. Крім того, право на своєчасне отримання винагороди за працю, не нижче від визначеної законом, забезпечується законом.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із висновками суду без правового обґрунтування власної позиції. Між тим, з рішення вбачається, що суд повно встановив усі обставини, необхідні для вирішення спору, відповідні їм правовідносини, проаналізував докази в сукупності, в тому числі покази свідків з боку відповідача, і вирішив справу у відповідності до положень ст.263 ЦПК України.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскарженого рішення, і висновків суду не спростовують, в їх задоволенні належить відмовити на підставі статті 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Комунального закладу «Маріупольське територіального медичного об'єднання дитини та жінки» залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 липня 2018 року.

Судді :

Є.Є.Мальцева

Т.І. Биліна

В.М. Барков