ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Харків

справа №617/1/15-ц

провадження № 22-ц/818/176/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О. ,

Учасники справи:

позивач - прокурор Великобурлуцького району Харківської області в інтересах ОСОБА_1,

відповідачі - Великобурлуцька селищна рада Великобурлуцького району Харківської області, ОСОБА_2,

третя особа - Відділ Держземагенства у Великобурлуцькому районі Харківської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом за позовом Прокурора Великобурлуцького району Харківської області в інтересах ОСОБА_1 до Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області, ОСОБА_2, третя особа - Відділ Держземагенства у Великобурлуцькому районі Харківської області про скасування рішення селищної ради та визнання недійсним державного акту

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та заступника прокурора Харківської області в інтересах ОСОБА_1

на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 20 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2014 року прокурор Великобурлуцького району Харківської області звернувся до суду з позовом, в інтересах ОСОБА_1 до Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району, ОСОБА_2 про скасування рішення селищної ради та анулювання державного акту.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_2 звернувся до Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області про передачу йому безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,16 га по АДРЕСА_1. Рішенням IX сесії XXVI скликання ради від 15 липня 2003 року ОСОБА_2 було передано вказану земельну ділянку та зобов'язано виготовити технічну документацію. Виготовлену на замовлення ОСОБА_2 Великобурлуцькою районною філією Харківського регіонального центру державного земельного кадастру технічну документацію було затверджено рішенням XII сесії XXVI скликання ради від 03 листопада 2003 року та надано дозвіл на виготовлення державного акту на право власності на землю та винесення в натурі і закріплення меж земельної ділянки. ОСОБА_2 має державний акт сері: НОМЕР_1 від 11 квітня 2005 року на право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,1483 га по АДРЕСА_1 із цільовим призначенням (використанням) земельної ділянки і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Власниками частин житлового будинку за вказаною адресою є ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Єдиною дорогою до зазначеного будинку, а також до будинку АДРЕСА_1, є дорога з твердим покриттям. Вказана дорога і частина поворотного кола ввійшла до державного акту серії НОМЕР_1 від 11 квітня 2005 року, а тому ОСОБА_2 перешкоджає у користуванні нею, а саме проходу та проїзду громадян до їх будинків, що знаходяться по вул. Леніна, 10 та 10а. Окрім цього, форма (контур) земельної ділянки на абрисі акту встановлення та погодження меж та передачі земельної ділянки не відповідає формі (контуру) в кадастровому плані земельної ділянки, який в свою чергу не відповідає плану меж земельної ділянки в державному акті.

У зв'язку з вищевикладеним позивач просив скасувати рішення XII сесії XXVI скликання Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 03 листопада 2003 року "Про затвердження технічної документації зі складання державного акту на право власності на землю громадянину ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться в межах населеного пункту на території Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області; анулювати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 11 квітня 2005 року, загальною площею 0,1483 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

За результатом первісного розгляду справи, рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 20 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2015 року, позов задоволено частково. Скасовано рішення Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 03 листопада 2003 року «Про затвердження технічної документації зі складання державного акту на право власності на землю громадянину ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться в межах населеного пункту на території Великобурлуцької селищної ради». Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1483 га від 11 квітня 2005 року серії НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи від 23 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 20 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала мотивована тим, що суд першої інстанції передчасно застосував положенням ст. 83 ЗК України; в основу рішення поклав докази, які не є належними та допустимими, не врахував інші докази, які містять в матеріалах справи, не дав їм належної правової оцінки; в супереч вимогам ч. 4 ст. 10 ЦПК України не роз'яснив позивачеві його право на подання клопотання про призначення експертизи; не встановив, які права ОСОБА_1 порушено прийняттям органом місцевого самоврядування спірних рішень та внаслідок отримання відповідачем у власність оспорюваного держаного акту на право власності на земельну ділянку; не встановив наявності правовстановлюючих документів у ОСОБА_3 на земельну ділянку, до якої йому обмежено право доступу відповідачем; не дав оцінки рішенню Апеляційного суду Харківської області від 30 вересня 2014 року, яким вирішено спір між тим ж сторонами, зокрема і щодо питання про визнання спірного державного акту та в позові відмовлено. Апеляційний суд Харківської області суд не надав оцінки тому, що в матеріалах справи відсутня заява про застосування строку позовної давності, заявлена відповідачем до ухвалення рішення у справі.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 20 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог прокурора Великобурлуцького району Харківської області в інтересах ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та не було призначено експертизу для встановлення наявності чи відсутності дороги до будинку по АДРЕСА_1, співвласниками якого є він та ОСОБА_2

В апеляційній скарзі заступник прокурора області в інтересах ОСОБА_1 скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 Посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було вирішено питання про призначення експертизи. Також судом невірно застосовано норми щодо обчислення строків позовної давності. Оскільки строки позовної давності повинні відраховуватися з 01.11.2014 року, коли ОСОБА_1, звернувся до прокуратури із заявою про порушення його прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, не оспорюється сторонами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є відповідно власниками 53/100 та 47/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1 (а.с. 12-16, 35-36 т.1).

ОСОБА_2 11 червня 2003 року звернувся до селищної ради про передачу безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, а також 0,01 га для особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Рішенням ІХ сесії ХХVІ скликання Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 15 липня 2003 року ОСОБА_2 було передано вказану земельну ділянку у приватну власність та зобов'язано виготовити технічну документацію (а.с. 11 т.1).

На підставі зазначеного рішення селищної ради Великобурлуцькою районною філією Харківського регіонального центру державного земельного кадастру була виготовлена технічна документація зі складання державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_2 (а.с. 17-32 т.1).

Рішенням ХІІ сесії ХХVІ скликання Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 03 листопада 2003 року затверджено технічну документацію зі складання державного акту на право власності на землю; надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1483 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) жителю АДРЕСА_1 ОСОБА_2 дозволено виготовити державний акт на право власності на землю; дозволено винести в натурі та закріпити межі земельної ділянки, згідно проекту.

11 квітня 2005 року ОСОБА_2 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, загальною площею 0,1483 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 34 т.1).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 27 грудня 1991 року, зареєстрований в БТІ 10 лютого 1992 року за реєстровим номер 189, ОСОБА_1 є власником 1 / 2 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1. (а.с 35-36)

Апеляційним судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.12.2015 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,1475 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.11.2014 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,0102 га, з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач вказує, що до складу земельної ділянки увійшла частина дороги яка є єдиним під*їздом до будинку, належного ОСОБА_1, в результаті чого він позбавлений можливості цією дорогою користуватися. З пояснень позивача встановлено, що на решту земельної ділянки, яка перебуває у власності відповідача ОСОБА_1 не претендує.

Відповідно до статей 78 - 83, 116, 118, 125, 126 ЗК України (в редакції, чинній на час передачі земельної ділянки), право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Зокрема, відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (вулиці, проїзди, шляхи тощо).

Із змісту листа голови Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області № 01-39/143 від 17 січня 2014 року (а.с.37) вбачається під'їзна дорога з твердим покриттям до будинку АДРЕСА_1 поруч з магазином «ІНФОРМАЦІЯ_1» по вул .Леніна, в смт Великий Бурлук на генеральному плані не нанесена через те, що на місці розташування одноповерхових будинків АДРЕСА_1, 16 на перспективу передбачено будівництво багатоповерхових будинків. Відповідно до існуючої забудови цієї території вказана дорога по суті являється єдиним способом під'їзду до будинку АДРЕСА_1. Як аварійний варіант може розглядатися можливість під'їзду через територію господарчого двору Відділу освіти райдержадміністрації.

Згідно листів Начальника філії «Великобурлуцький райавтодор» за № 124 від 18 грудня 2013 року та № 110 від 31 жовтня 2014 року (а.с.39-40) вбачається, що АДРЕСА_1 знаходиться в комунальній власності та стоїть на балансі Великобурлуцької селищної ради з твердим покриттям та всі з'їзди та примикання також в твердому покритті. З'їзд, який з'єднує АДРЕСА_1, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 є з твердим асфальтобетонним покриттям. Про здійснення будівництва даного з'їзду та підстави, дати проведення та ким проводилися роботи по благоустрою асфальтобетонного покриття даного з'їзду до будинку АДРЕСА_1 у філії «Великобурлуцький райавтодор» ДП «Харківський Облавтодор» інформація відсутня. Альтернативного способу під'їзду до вищевказаного будинку з АДРЕСА_1 не існує. З'їзд є єдине сполучення з АДРЕСА_1.

Вказаним доказам надана вірна оцінка судом першої інстанції, який дійшов висновку про те, що вони не є належними та допустимими, не можуть бути враховані судом, оскільки Великобурлуцька районна державна адміністрація Харківської області відповідно до абз. 1 п. 12 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України (далі - ЗК України), у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, не була наділена повноваженнями щодо розпорядження землями в межах населених пунктів. Такі повноваження здійснювали відповідні сільські, селищні, міські ради. Повідомлення ж філії «Великобурлуцький райавтодор» щодо знаходження дороги у власності відповідача, не є необхідним та достатнім доказом, який дає суду можливість зробити висновок про наявність фактів, що передбачені нормою матеріального права, на основі якої вирішується даний спір.

Відомості, що містяться у листі голови Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області № 01-39/143 від 17 січня 2014 року та у листах начальника філії «Великобурлуцький райавтодор» за № 124 від 18 грудня 2013 року та № 110 від 31 жовтня 2014 року (а.с.39-40 т. 1) спростовуються експлікацією Генерального плану смт. Великий Бурлук (а.с.130 133 т.1), довідкою Великобурлуцького селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 20 травня 2014 року (а.с. 222 т.1), технічною документацією зі складання державного акта (а.с. 17-32 т.1).

Так, дослідженням експлікації Генерального плану смт. Великий Бурлук (а.с.130 133 т.1), технічної документації зі складання державного акта на право приватної власності на землю гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 на території Великобурлуцької селищної рад Великобурлуцького району Харківської області (а.с. 17-32 т.1) та довідки Великобурлуцького селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 20 травня 2014 року встановлено, що дорога (з'їзд з асфальтованим покриттям), що веде з АДРЕСА_1 у двір магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» і до будинку № АДРЕСА_1, на наявність якої на земельній ділянці відповідача посилається позивач, на Генеральному плані смт Великий Бурлук не позначена, на балансі Великобурлуцької селищної ради не обліковується, інформація про те, хто здійснював будівництво даного з'їду і на якій підставі відсутня.

Судом апеляційної інстанції за клопотанням ОСОБА_1 була призначена судова будівельно-технічна експертиза.

З висновку судової дорожньо-технічної земельно-технічної експертизи № 8950 від 29 серпня 2018 року вбачається, що в акті встановлення, погодження меж та передачі земельної ділянки у АДРЕСА_1 в абрисі (ескізі) до приватизації земельної ділянки, що наведений на а.с. 26, дорога, з'їзд, під'їзд не позначені. За результатами фактичного обстеження дорога (проїзд), що позначена в «Технічній документації зі складання державного акту на право приватної власності на землю гр. ОСОБА_2)... » (1. т.1.. арк. 17-32: т.2. арк. 190-225). а саме відомості координат (арк. 27). проїзна частина якої обмежена бордюром, каменем, відповідає вимогам СНиП ІІ-К.З-62 Улицы, дороги и площади населенных мест. Нормы проектирования., СНиП ІІ-К.2-62 Планировка и настройка населенных мест. Нормы проектирования., СНиП ІІ-60-75** Планировка и настройка населенных мест. Норми проектирования.. СНиІІ 2.07.01-89 Градостроительство. Планировка и настройка городских и сельских поседений., ДБН В.2.3.5 2001 Вулиці та дороги населених пунктів.. ДБН 360-92** Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень щодо влаштування тупікових проїздів в населених пунктах з неінтенсивним рухом пішоходів, та забезпечує проїзд до частини будинку АДРЕСА_1. З сторони вул. Радянська влаштований та забезпечується проїзд тільки до домоволодіння, яке межує з частиною будинку АДРЕСА_1. Відповідно до результатів обстеження та «Технічної документації зі складання державного акту на право приватної власності на землю гр. ОСОБА_2... » (1. т.1.. арк. 17-32: т.2. арк.., 199-225). а саме відомості координат (арк. 27) - «Дорога», площею 0,0130 га з технічної точки зору, відповідає проїзду із населених пунктах з неінтенсивним рухом пішоходів. Накладання ділянки дороги (проїзду) графічно наведено у додатку №1 до висновку експертизи.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Позивач наполягає на тому, що права ОСОБА_1 порушені тим, що він позбавлений проїзду до свого будинку.

Дійсно доказами, що наявні в матеріалах справи підтверджено, що зі сторони вул. Радянська влаштований та забезпечується проїзд тільки до домоволодіння, яке межує з частиною будинку АДРЕСА_1 можливий лише через спірну земельну ділянку відповідача.

Між тим, зазначена обставина сама по собі не є підставою для скасування рішення XII сесії XXVI скликання Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 03 листопада 2003 року та анулювання державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 11 квітня 2005 року.

Так, згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26,30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Згідно із статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Відповідно до ст. 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

Отже, для отримання у власність земельної ділянки необхідно здійснити комплекс робіт для визначення та відновлення меж земельних ділянок провести кадастрову зйомку землі із геодезичним встановленням меж земельної ділянки, яка включає, зокрема, і, перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки. погодження цих меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Погодження меж є стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві приватної власності. Виконання усіх підготовчих робіт з виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку передбачає як перевірку того, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі вказаної земельної ділянки на суміжні земельні ділянки.

Згідно акту встановлення, погодження меж та передачі земельної ділянки гр. ОСОБА_2 межі земельної ділянки погоджені з відповідними представниками суміжних землекористувачів, серед яких є і ОСОБА_1 (а.с 26, том 1)

З висновку начальнику відділу земельних ресурсів Великобурлуцького району від 10 жовтня 2003 року вбачається, що межі земельної ділянки встановлені вірно, відповідають площі, затвердженою селищною радою. Площа земель в межах плану - 0,1483 га. Претензій з боку сторонніх землекористувачів немає. (а.с 31, том 1)

Отже з матеріалів справи вбачається, що межі земельної ділянки були погоджені з позивачем ОСОБА_1, який своїм підписом засвідчив відповідність меж земельної ділянки та відсутність порушення його прав переданням у власність ОСОБА_2 земельної ділянки зазначеної площі та конфігурації.

Позивач вказував, що форма (контур) земельної ділянки на абрисі акту встановлення та погодження меж та передачі земельної ділянки не відповідає формі (контуру) в кадастровому плані земельної ділянки, який в свою чергу не відповідає плану меж земельної ділянки в державному акті. Між тим, належних та допустимих доказів цих обставин суду надано не було. Позивач клопотання про призначення відповідної експертизи суду,не заявляв, хоча в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 23.12.2015 року прямо зазначено, що вказані обставини можуть бути підтверджені або спростовані лише такими допустимими засобами доказування як висновок судової експертизи. Позивачу були роз*яснені та відомі наслідки неподання таких доказів.

Оскільки судом не встановлено, що рішення XII сесії XXVI скликання Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 03 листопада 2003 року було ухвалено з порушенням вимог закону, відсутні підстави для визнання його недійсним, а як наслідок і для визнання недійсним державного акту. Отже, рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 20 травня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову необхідно залишити без змін.

Крім того, з урахуванням вимог ст. ст. 401, 402 ЦК України, ст. 98 ЗК України та роз*яснень п. 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, ОСОБА_1 не позбавлений можливості захистити свої права у прийнятний спосіб, а саме вимагати встановлення сервітуту щодо частини земельної ділянки ОСОБА_2, для забезпечення проїзду до належного позивачу будинку.

ОСОБА_2 апеляційному суду пояснив, що проти встановлення такого сервітуту не заперечує, пропонував зазначений спосіб вирішення спору позивачу.

В ході касаційного розгляду цієї справи в ухвалі від 23.12.2015 року Вищий спеціалізований суд України звернув увагу на наявність судових рішень між тими самими сторонами.

Перевіривши зазначені обставини колегією суддів встановлено, що дійсно у провадженні суду перебувала справа №616/56/14-ц за позовом Прокурора Великобурлуцького району Харківської області в інтересах ОСОБА_1 до Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області, ОСОБА_2, третя особа - Відділ Держземагенства у Великобурлуцькому районі Харківської області про визнання рішення селищної ради та державного акту недійсними.

Між тим у тій справі позивач просив про визнання недійсним іншого рішення селищної ради, а саме рішення IX сесії XXІV скликання Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 15 липня 2003 року та державного акту. У задоволенні позову в частині визнання недійсним державного акту було відмовлено з тих підстав, що не оспореним залишилось рішення XII сесії XXVI скликання ради від 03 листопада 2003 року на підставі якого видано державний акт.

У справі, яка є предметом цього судового розгляду позивач просить визнати недійсним рішення XII сесії XXVI скликання Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 03 листопада 2003 року, а як наслідок і державний акт, виданий на підставі цього рішення.

Отже, зазначені позови в частині визнання державного акту недійсним заявлені з різних правових підстав та не є тотожніми.

Дійшовши висновку про правильність висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову колегія суддів водночас вважає за необхідне із мотивувальної частини рішення виключити посилання на відмову у задоволенні позову у зв*язку зі спливом позовної давності.

Відмовити у позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Зазначеного суд першої інстанції не врахував та відмовив у задоволенні позову і за безпідставністю позовних вимог, і через сплив позовної давності.

В цій частині рішення суду підлягає зміні, із мотивувальної частини рішення слід виключити посилання на відмову у задоволенні позову у зв*язку зі спливом позовної давності.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та заступника прокурора Харківської області в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 20 травня 2016 року - змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення висновок суду про відмову у задоволенні позову за спливом позовної давності.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 20 травня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна

Повний текст судового рішення виготовлений 08 грудня 2018 року.