КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді І інстанції - Волошин В.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1274/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді : Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про захист прав споживача та визнання правочину недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013 року представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 10 вересня 2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого банк надав позивачці кредитні кошти в сумі 49 370 доларів США, зі сплатою 13,5% річних за користування кредитними коштами. На виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором 10 вересня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №228195.

Позивачу стало відомо, що 20 квітня 2015 року було укладено договір факторингу №18 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», відповідно до якого до останнього переходять права вимоги і за згаданим кредитним договором. Позивач вважала, що даний договір факторингу укладено з порушенням норм законодавства, а саме положення ст.1078 ЦК України, оскільки предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога), а тому вимоги клієнта до боржника, пов'язані з отриманням від боржника будь-яких робіт, послуг або інших благ в натуральній формі, не можуть бути предметом договору факторингу. Саме тому ПАТ «УкрСиббанк» не мало законних підстав для відступлення права грошової вимоги за споживчим кредитним договором ОСОБА_2 до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Посилалася на те, що при укладені договору факторингу у справі не замінюючи кредитора у зобов'язанні в передбаченому законом порядку, фактично було здійснено заміну стягувача на стадії виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, просила визнати недійсним договір факторингу №18 від 20 квітня 2015 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» в частині передачі споживчого кредиту №0, підписаного ОСОБА_2 і ПАТ «УкрСиббанк» від 10 вересня 2008 року.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції адвокат ОСОБА_6 подала в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, на необґрунтованість та незаконність рішення суду першої інстанції, на неповне з'ясування судом обставин справи, просила скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 березня 2018 року та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування зазначених вимог представником ОСОБА_6 було зазначено, що позивач є споживачем кредитних та фінансових послуг, а кредит був наданий на придбання житла ОСОБА_2, яка не є суб'єктом господарювання, а отже ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» не мав і не має прав на придбання права відступної вимоги до фізичної особи, не суб'єкта господарювання. Окрім того, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» не має відповідної ліцензії на здійснення валютних операцій.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Сторони у справі, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилися, та заяв/клопотань про відкладення справи з поважних причин не подавали, тому колегія суддів з врахуванням вимог ст.372 ч.2 ЦПК України вважає за необхідне розглянути справу у відсутність сторін у справі.

Заслухавши доповідь судді доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах позовних вимог заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого суду без змін, виходячи з наступних обставин.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що 10 вересня 2008 року між позивачкою ОСОБА_1 ( на час укладення договору ОСОБА_2 та відповідачем Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» (на даний час ПАТ «Укрсиббанк») було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту з Правилами №0, відповідно до якого банк надав позивачці кредитні кошти в сумі 49370,00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитними коштами з кінцевим строком погашення не пізніше 08 грудня 2028 року. (а.с.7)

На виконання зобов'язань за наведеним кредитним договором, 10 вересня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 228195.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівців від 20 жовтня 2010 року по цивільній справі № 2-202/10, позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - задоволено та відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа без самостійних вимог НБУ про захист прав споживачів та визнання недійсними кредитного договору, розірвання договору поруки та іпотеки. ( а.с. 36, 37)

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 23 грудня 2010 року по справі № 22ц-2761/2010, зазначене вище рішення суду першої інстанції змінено лише в частині розміру неустойки, стягнутої з ОСОБА_4, ОСОБА_5 в сумі 500,0 грн., в решті рішення суду залишено без змін. (а.с. 38-40)

Так, суд першої інстанції встановив, що 20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу, згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, де ОСОБА_5 є поручителем згідно договору поруки №228195 від 10 вересня 2008 року .

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 28 жовтня 2015 року по справі № 726/2020/10, яка набрала законної сили апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задоволено; ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 19 серпня 2015 року скасовано; заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження - задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Садгірського районного суду м. Чернівці № 2-202/10, а саме: сторону стягувача - ПАТ «УкрСиббанк» на правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» ( а.с. 5-7).

Суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог мотивував свій висновок тим, що діюче на час укладення оспорюваного правочину законодавство не встановлено жодних обмежень стосовно складу осіб, по відношенню до яких може здійснюватись відступлення права вимоги. Судом критично оцінив доводи сторони позивача, що оспорюваний правочин не відповідає положенням Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг від 28 травня 1988 року, оскільки вона не регулює спірні правовідносини, які виникли на підставі оспорюваного правочину.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений на підставі наданих сторонами доказів у відповідності до норм матеріального права.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу(частина перша статті 215 ЦК України).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частини перша-третя, п'ята, шоста статті 203 ЦК України).

Згідно роз'яснень викладених в абзаці першому пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 &q?у ;Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними&q? с; правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перш статті 1078 ЦК України).

Договір факторингу є самостійним цивільно-правовим договором, який належить до групи договорів про надання фінансових послуг. Сторонами договору є фактор і клієнт (стаття 1079 ЦК України). Фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа підприємець, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Клієнтом може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності.

Зміст договору факторингу полягає у переході до фактора права вимоги до боржника, тобто останній зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові та у цьому повідомленні визначено грошову вимогу, яка піддягає виконанню, а також вказано фактора, якому має бути здійснено платіж.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір встановив, що оспорюваний договір факторингу укладено з дотриманням вимог діючого законодавства і права позивача порушені не були. Підстави для визнання його недійсним в частині передачі прав вимоги по кредитному договору від 10 вересня 2008 року № 0 відсутні.

Таким чином колегія суд приходить до висновку, що договір факторингу є укладеним у відповідності до вимог закону, при його укладенні були дотримані норми ЦК України, які регулюють дані правовідносини.

Посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції положень Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг (Оттава, 28 травня 1988 року) є необґрунтованим, оскільки її норми стосуються відступлення права грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі-продажу товарів, укладених між постачальником та його покупцями (боржниками).

Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03 квітня 2009 року &q?уг;Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг&quфі; (далі - Розпорядження), на недотримання якого посилаються позивачі як на підставу недійсності договору факторингу, прийнято на підставі п. 6 ч. 1 ст. 28 Закону України &que;;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг&q?жа;, за яким Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України дає висновки про віднесення операцій до того чи іншого виду фінансових послуг.

Тобто, п. п. 2 п. 1 Розпорядження операцію щодо набуття відступленого права грошової вимоги до боржників-суб'єктів господарювання віднесено до фінансової послуги факторингу (набуття відступленого права грошової вимоги до боржників-суб'єктів господарювання є фінансовою послугою факторингу, а не будь-якою іншою фінансовою послугою).

Поняття &quRo;факторингу&quac; не обмежується, а доповнюється вчиненням операцій з фінансовими активами, що визначені п. 1 вказаного Розпорядження.

Враховуючи викладене, Розпорядження не встановлює вимог, які мали бути додержані сторонами договору відступлення права вимоги від 20 квітня 2015 року при його вчиненні.

Крім того, пункт 1 Розпорядження виключено на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, № 352 від 06 лютого 2014 року.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 26 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 &quпо;Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними&q? с;, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Позивачка у справі ОСОБА_2 не є стороною оспорюваного договору, та належних і допустимих доказів порушення її прав при укладенні вказаного договору не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повно з'ясованих обставин справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарг підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Мотивований текст постанови виготовлено та внесено до ЄДРСР 06 грудня 2018 року.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв