Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 537/4884/16-ц

провадження № 61-22597св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2017 року у складі колегії суддів: Пікуля В. П., Панченка О. О., Прядкіної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі-продажу.

Позовна заява мотивована тим, що 16 січня 2008 року між ним та відповідачем укладена угода (попередній договір купівлі-продажу), відповідно до якої

ОСОБА_5 зобов'язався до кінця четвертого кварталу 2013 року укласти основний договір купівлі-продажу на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Проте відповідач відмовляється виконувати умови договору та уникає зустрічей.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4 просив визнати дійсним без нотаріального посвідчення договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та розташований на земельній ділянці, загальною площею 585 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_1 - укладеного 16 січня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та розташований на земельній ділянці, загальною площею 585 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_1.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області

від 09 листопада 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано дійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 16 січня 2008 року, укладеного між ОСОБА_4 та

ОСОБА_5, відповідно до якого ОСОБА_5 зобов'язувався укласти та належним чином оформити договір купівлі продажу 1/2 частини нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 та складається із житлового будинку літ. «Ж, жп, жм, жг» загальною площею 742,6 кв. м, огорожі № 1-2, бруківки літ. «І», навісу літ. «Жн» та розташований на земельній ділянці загальною площею 585 кв. м, кадастровий № НОМЕР_1, а ОСОБА_4 - передати гроші до підписання договору. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що між сторонами 16 січня 2008 року у простій письмовій формі укладений договір купівлі-продажу, а саме 1/2 частини нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 та складається із житлового будинку літ. «Ж, жп, жм, жг» загальною площею 742,6 кв. м, огорожі № 1-2, бруківки літ. «І», навісу літ. «Жн» та розташований на земельній ділянці загальною площею 585,00 кв. м, кадастровий № НОМЕР_1, який підписаний сторонами та містить усі істотні умови договору купівлі-продажу, зміст якого свідчить про повне виконання сторонами умов договору, а саме: позивачем передано 1/2 частини домоволодіння відповідачу, а останній його прийняв. У свою чергу відповідач отримав від позивача відповідно до умов договору кошти.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») задоволено. Рішення Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2016 рокускасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що договір купівлі-продажу нежитлового будинку, відповідно до вимог статті 657 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому не міг бути визнаний судом дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України, а отже, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

У квітні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що між сторонами укладена угода, якою досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов, проте після виконання ОСОБА_4 умов договору ОСОБА_5 умови угоди не виконує та ухиляється від їхнього виконання, а отже, на підставі статті 220 ЦК України суд може визнати такий договір дійсним.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У липні 2017 року від ПАТ «ПУМБ» надійшли заперечення на касаційну скаргу

ОСОБА_4, у яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню, оскільки сторонами недодержано вимог закону щодо нотаріального посвідчення попереднього договору купівлі-продажу, а тому такий договір є нікчемним.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано вказану цивільну справу до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що 16 січня 2008 року між сторонами у простій письмовій формі укладений попередній договір купівлі продажу, а саме 1/2 частини нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, та складається з житлового будинку літ. «Ж, жп, жм, жг» загальною площею 742,6 кв. м, огорожі № 1-2, бруківки літ. «І», навісу літ. «Жн» та розташований на земельній ділянці загальною площею 585,00 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_1, який підписаний обома сторонами. Договір від 16 січня 2008 року містить усі істотні умови договору купівлі-продажу, зміст договору свідчить про повне виконання сторонами умов договору: позивачем передано 1/2 частини домоволодіння відповідачу, а останній його прийняв. У свою чергу відповідач отримав від позивача відповідно до умов договору кошти.

31 січня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_5 укладений іпотечний договір № 36-187/08, відповідно до якого предметом іпотеки є нерухоме майно: житловий будинок із господарськими будівлями, що знаходяться за адресою:

АДРЕСА_1, а також предметом іпотеки є земельна ділянка, що знаходиться за цією ж адресою.

Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 17 жовтня 2016 року, власником земельної ділянки та житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою:

АДРЕСА_1, є ПАТ «ПУМБ».

Відповідно до частин першої, четвертої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Зі змісту частини першої статті 635 ЦК України вбачається, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Статтею 210, частиною третьої статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Відповідно до статей 2, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Згідно із частиною другою статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін.

Виходячи з вищевикладеного можна дійти висновку, що попередній договір купівлі-продажу, який підлягав нотаріальному посвідченню, не може бути визнано дійсним оскільки від припинив свою дію в силу частини третьої статті 635 ЦК України.

Основний договір купівлі-продажу нерухомого майна не може бути визнано судом дійсним з підстав, передбачених статтею 220 ЦК України, оскільки такий договір підлягає нотаріальному посвідченню, а набуті на його підставі права на нерухоме майно - державній реєстрації, отже судовим рішенням не може бути підмінено як процедуру нотаріального посвідчення договору, так і державну реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Доводи касаційної скарги про те, що між сторонами укладена угода, якою досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов, проте після виконання ОСОБА_4 умов договору ОСОБА_5 умови угоди не виконує та ухиляється від їх виконання, а отже, на підставі статті 220 ЦК України суд може визнати такий договір дійсним, є необґрунтованими з підстав, наведених вище.

Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик