Справа №489/5839/18
Провадження №2/489/2588/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06 грудня 2018 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:
головуючого судді Румянцевої Н.О.,
із секретарем судових засідань ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернулась до суду з позовом про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №87 будинку №47 по вулиці Авангардна в м. Миколаєві. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач, хоча і зареєстрований за вказаною адресою, проте в зазначеній квартирі не проживає, адже з 2016 року він виїхав на постійне місце проживання до Сполучених штатів Америки і з того часу постійно там мешкає. Будь-яких особистих речей відповідача в квартирі немає. Через наявність реєстрації відповідача у квартирі, позивач не має можливості у повній мірі реалізувати свої права, а саме не може здійснити своє право на отримання субсидії. Факт реєстрації відповідача квартирі позбавляє можливості отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг на новий опалювальний сезон. Можливість отримання субсидії для позивача є вкрай необхідною, оскільки остання отримує мінімальну заробітну платню, що не дає можливості одночасно харчуватися, лікуватися та сплачувати комунальні послуги. До того ж, за послугу вивезення ТПВ сплачує із розрахунку кількості зареєстрованих в квартирі осіб.
Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №87 будинку №47 по вулиці Авангардна в м. Миколаєві.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
ОСОБА_3, на праві приватної власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15.11.2007 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.03.2008 року.
Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії 1-ФП №002960 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 змінила імя на ОСОБА_3, про що Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції в Книзі реєстрації зміни імені 2011 року лютого місяця 03 числа зроблено відповідний актовий запис №2.
Згідно довідки ОСББ «Маяк» від 17.09.2018 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4
Згідно відомостей Департаменту з надання адміністративних послуг від 12 жовтня 2018 року відповідач ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.
Позивачем до матеріалів справи долучено копію ідентифікаційної картки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, діючої до 14.12.2024 року, штат Нью-Йорк; посвідчення постійного жителя Сполучених Штатів Америки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Як вбачається з акту про не проживання від 17.09.2018 року завіреного ОСББ «Маяк» та підписаного сусідами позивачки, ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 не проживає з лютого 2016 року по теперішній час, в зазначеній квартирі особистих речей ОСОБА_4 немає.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.
За змістом ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні та розпорядженні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.
Згідно із ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
У відповідності з ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16.
Приймаючи до уваги, що відповідач не є членом сімї позивача та відсутній без поважних причин понад один рік, що підтверджується актом про не проживання, на даний час є громадянином США, витрати на його утримання не несе, за комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що реєстрація відповідача в будинку позивача порушує його права як власника, а тому вимога про визнання відповідача втратившим права користування, підлягає задоволенню.
Вимоги про розподіл судових витрат позивачем не ставилось, тому витрати повязані з судовим розглядом цивільної справи покладаються на позивача відповідно до їх фактичного понесення.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позовні ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №87 будинку №47 по вулиці Авангардна в м. Миколаєві.
Судові витрати повязані з розглядом цивільної справи покладаються на сторони відповідно до їх фактичного понесення.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНКОПП НОМЕР_1.
Відповідач: ОСОБА_4, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.
Суддя Ленінського районного
суду міста ОСОБА_1 Румянцева
Повний текст судового рішення складено «06» грудня 2018 року.