Справа №442/1476/18
Провадження №2/442/971/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

12 квітня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі - головуючої судді - Курус Р.І., розглянувши в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

в с т а н о в и в:

12.03.2018 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком №12, що на вул. Лесі Українки в с. Ступниця, Дрогобицького району Львівської області.

12.03.2018 року направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 04.04.2018 року.

Ухвалою від 12.03.2018 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву та предявлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено пятитиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу пятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить будинок № 12, що на вул. Лесі Українки в с. Ступниця Дрогобицького району Львівської області. На даний час в будинку окрім неї ще зареєстрований її син ОСОБА_2, який фактично у вказаному будинку більше 10-ти років не проживає. З 2008 року і по теперішній час відповідач жодного разу в вказаному будинку за місцем реєстрації не появлявся, будь-які його особисті речі в будинку відсутні. Факт реєстрації відповідача в будинку створює їй незручності у вільному користуванні та розпорядженні її власністю, завдає їй матеріальних збитків, оскільки обчислення та нарахування комунальних послуг здійснюється в залежності від кількості зареєстрованих в будинку осіб, а також перешкоджає їй отримати державну субсидію на оплату комунальних послуг. Враховуючи те, що вона являється особою похилого віку, отримує невелику пенсію та значну частину коштів витрачає на лікування, коштів на сплату комунальних послуг за відповідача у неї нема, а тому змушена була звернутись з даним позовом.

Позивач у поданій заяві просила справу розглядати у її відсутності, позов підтримує, з приводу проведення заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач про час та місце судового засідання був повідомлений як по місцю реєстрації, так і шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Однак, в судове засідання не зявився, відзиву на позовну заяву не подавав.

При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, ухваливши про заочний розгляд справи.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Із наявного в матеріалах справи свідоцтва про право власності на нерухому майно серії САА № 112641 від 27.07.2004 року вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності 1/1 належить будинок № 12, що на вул. Лесі Українки в с. Ступниця Дрогобицького району Львівської області.

Згідно копії будинкової книги для прописки громадян проживаючих ІНФОРМАЦІЯ_1, що на вул. Лесі Українки в с. Ступниця, Дрогобицького району Львівської області, а саме із наявного у ній розділу IV Прописка вбачається, що у вказаному будинку є зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2

Відповідно до акту підтвердження непроживання ОСОБА_2 від 26.02.2018 року, складеного Ступницькою сільською радою Дрогобицького району Львівської області вбачається, що комісією в складі Ступницького сільського голови ОСОБА_3, депутата Ступницької сільської ради ОСОБА_4, в присутності власника будинку ОСОБА_1 встановлено факт того, що відповідач по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1, що на вул. Лесі Українки в с. Ступниця Дрогобицького району Львівської області, за місцем реєстрації не проживає останні 10 років. Даний факт додатково засвідчили сусіди ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Частиною 1 ст. 156 ЖК України визначено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Як розяснив Верховний Суд України, право члена сімї власника жилого будинку (квартири), який не є співвласником, на користування цим будинком (квартирою) згідно зі ст. 156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку (квартирі). Виходячи з цього особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням у належному власникові жилому будинку (квартирі), якщо вона вийшла зі складу сімї останнього і перейшла проживати в інше місце.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2, який є сином позивачки, в будинку № 12, що на вул. Лесі Українки в с. Ступниця Дрогобицького району Львівської області, в якому він являється зареєстрованим не проживає останні 10 років.

Водночас, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності ОСОБА_2 у будинку, що належить на праві власності ОСОБА_1

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що оскільки відповідач ОСОБА_2 не проживає у житлі позивача понад встановлені законом строки, добровільно це житло залишив, не користується ним, не несе витрат по його утриманню, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 258, 263-265, 268, 280, 284 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування будинком № 12, що на вул. Лесі Українки в с. Ступниця Дрогобицького району Львівської області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин

Головуюча суддя: Курус Р.І.