АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/4126/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/789/654/18 Доповідач - Ткач З.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів суду апеляційної інстанції Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткача З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря Шуманська С.П.

з участю ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, представника ПАТ "Укрсиббанк" - Майки М.Б.,

розглянула у відкритому судовому в м. Тернополі справу №607/4126/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2018 року, постановленого суддею Ромазан В.В., повне рішення складено 11 травня 2018 року, у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі ПАТ «Укрсиббанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов обґрунтовувало тим, що 16 листопада 2007 року між ОСОБА_6 та АКІБ «Укрсиббанк» (перейменоване на ПАТ «Укрсиббанк») було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 30000,00 доларів США із сплатою 13,25% річних за час фактичного користування кредитом з кінцевим терміном повернення 14 листопада 2017 року.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 16 листопада 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та відповідачами ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого, в іпотеку Банку було передано нерухоме майно, а саме: квартира, загальною площею 51,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Однак, ОСОБА_1 не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредитних коштів, чим порушує взяті на себе зобов'язання.

В наслідок чого станом на 11.03.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 21598,14 доларів США, яка складається із заборгованості за простроченим кредитом - 17208,78 доларів США, заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом - 3546,23 доларів США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 5434,57 гривень, пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 2352,47 гривень, всього за курсом НБУ станом на 11.03.2014 року 199478,24 гривень.

Для задоволення вимог позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 51,9 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 що належить відповідачам на праві спільної сумісної власності. Встановити спосіб реалізації нерухомого майна шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна здійсненої суб'єктом оціночної діяльності проведеною відповідно до законодавства, а також стягнути з відповідачів 1994 грн. 78 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 3 травня 2018 року вирішено:

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 16 листопада 2007 p. в розмірі 19 948 (дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот сорок вісім) доларів США 14 центів, що за курсом НБУ станом не день ухвалення судового рішення складає 521 743 (п'ятсот двадцять одна тисяча сімсот сорок три) грн. 60 коп. звернути стягнення на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 2 та належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_4. ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого та зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 20 грудня 2000 року, записано в реєстрову книгу за №33270, загальна площа 51,9 кв.м., житлова 30,5 кв.м. із застосуванням процедури продажу - шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, із визначенням та встановленням початкової ціни, визначеної на підставі оцінки майна здійсненої суб'єктом оціночної діяльності проведеною відповідно до законодавства.

Стягнути із ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 1994 (одну тисячу дев'ятсот сорок чотири) грн. 78 коп. судового збору,тобто 664 (шістсот шістдесят чотири) гривні 93 коп. з кожного, сплаченого останнім при зверненні Із позовом в суд.

Рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна з громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року №1304-VII."

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що суд вирішив спір з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказав що суд безпідставно включив 7000 доларів США, які він не отримував і дійшов помилкового висновку про те, що кредит отримано на загальну суму в розмірі 29320,45 доларів США.

Зокрема, суд не врахував висновок судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів від 19 лютого 2017 року №801/802/16-22, якою встановлено, що підпис на документі про отримання 7000 доларів США виконаний не ним, а іншою особою.

Зазначав, що в наслідок неправомірного зарахування 7000 доларів США, позивач надав невірний розрахунок заборгованості. Стверджує, що на даний час існує заборгованість у розмірі 1352 доларів США.

Також посилався на те, що позивачем не був дотриманий позасудовий порядок врегулювання спору, передбачений 37 Закону України "Про іпотеку" та умовами Іпотечного договору.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали з мотивів викладених в ній.

Представник ПАТ "Укрсиббанк" - Майка М.Б. доводи апеляційної скарги заперечив, рішення суду вважає законним та обґрунтованим і просив залишити його без зміни.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором № від 16 листопада 2007 року, не сплачує в передбачених договором розмірах і порядку кредит та відсотки за його користування, внаслідок чого станом на 11 березня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 21598,14 доларів США. Добровільно погасити заборгованість відповідач відмовився.

З цими висновками погоджується колегія суддів.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 листопада 2007 року між відповідачем ОСОБА_6 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого ОСОБА_1 банк надає кредитні кошти в сумі 30000,00 доларів США із 13,25% річних за час фактичного користування кредитом.

Пунктом 1.1. кредитного договору сторони обумовили, що Позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декількох траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру суми кредиту, зазначеної в цьому пункті Договору, для чого надає Банку письмову заяву, в якій зазначає бажану суму траншу та бажану дату його отримання. Така заява Позичальника, укладена та надана згідно умов цього Договору, є підставою для видачі Банком траншу Позичальнику.

Відповідно до п.1.5 зазначеного договору, Банк надає Позичальнику кредит: шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1 у Банку.

Відповідно до п.п. 1.2.2. п. 1.2 Кредитного договору, позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 (якщо сторонами визначено такий графік погашення) але в будь-якому випадку не пізніше 14 листопада 2017 року.

Згідно п.1.3.4 п.1.3 Кредитного договору, строк сплати процентів із 01 по 15 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти.

Пунктом 4.1 Кредитного договору передбачено, що за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених Кредитним договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Відповідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України визначено свободу договору, а саме: відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що згідно заяв на видачу готівки та розпоряджень позивача, ОСОБА_1 за його заявами було видано 7 траншів кредитних коштів, а саме: заява на видачу готівки №34 від 16.11.2007 року - 15000,00 дол. США, заява на видачу готівки №33 від 21.02.2008 року 1000,00 дол. США, заява на видачу готівки №13 від 12.03.2008 року - 700,00 дол. США, заява на видачу готівки №27 від 21.03.2008 року - 300,00 дол. США, заява на видачу готівки №8 від 26.03.2008 року - 7000,00 дол. США, заява на видачу готівки №47 від 12.05.2008 року - 3000,00 дол. США, заява на видачу готівки №26 від 29.08.2008 року - 2320,45 дол. США. Всього позичальнику було видано кошти на загальну суму в розмірі 29320,45 долари США.

Також суд встановив, що ОСОБА_6 протягом 2014 року було сплачено:

-16 травня 2014 року 100 доларів США, що еквівалентно 1175,52 грн. за квитанцією №45;

- 05 травня 2014 року 50 доларів США, що еквівалентно 570 грн. за квитанцією №60;

- 23 квітня 2014 року 100 доларів США, що еквівалентно 1 124,75 грн за квитанцією №2;

- 08 травня 2014 року 50 доларів США, що еквівалентно 582,57 грн. за квитанцією 25;

- 01 липня 2014 року 200 доларів США, що еквівалентно 2364,67 грн. за квитанцією 17;

- 06 серпня 2014 року 200 доларів США, що еквівалентно 2470,98 грн. за квитанцією 33;

- 23 травня 2014 року 250 доларів СЦІА, що еквівалентно 2928,79 грн. за квитанцією 62;

-10 червня 2014 року 200 доларів США, що еквівалентно 2360,70 грн. за квитанцією 40;

- 24 березня 2014 року 100 доларів США, що еквівалентно 1019,65 грн. за квитанцією 4;

-18 березня 2014 року 200 доларів США, що еквівалентно 1951,36 грн. за квитанцією 25;

-17 лютого 2014 року 200 доларів США, що еквівалентно 1728,10 грн. за квитанцією 13, а всього на суму 1650 доларів США, що визнано в судовому засіданні представником позивача, які було зараховано в рахунок погашення процентів, згідно умов кредитного договору.

Суд визначив заборгованість на підставі розрахунку наданий позивачем, згідно якого ОСОБА_1 в результаті невиконання зобов'язань по своєчасному сплаті кредиту станом на 11 березня 2014 року допустив заборгованість в розмірі 21598,14 доларів США.

Висновки суду відповідають матеріалам справи.

Суд першої інстанція належно перевірив та дав відповідну оцінку доводам відповідача ОСОБА_1 про те, що заяву про видачу готівки №8 від 26 березня 2008 року він не підписував і кошти у сумі 7000 доларів США не отримував і кредит отримав на загальну суму 22320,45 доларів США.

Так за клопотанням відповідача ОСОБА_1 була призначена судова почеркознавча експертиза.

Як вбачається із висновку експерта за результатами проведеної судово та судово-технічної експертизи документів від 19 лютого 2017 року №801/802/16-22, способи технічного відтворення двох підписів від імені ОСОБА_1 у заяві на видачу готівки №8 від 26 березня 2008 року на суму 7000 доларів США не застосовувались. Ці підписи виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки. Два підписи від імені ОСОБА_1 у заяві на видачу готівки №8 від 26 березня 2008 року на суму 7000 доларів США, що еквівалентно 35350 гривень виконано не ОСОБА_6, а іншою особою з наслідуванням якимось справжнім підписам ОСОБА_1 з попереднім тренуванням.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суд дав належну оцінку висновку експертизи, дійшовши висновку, що він не спростовує доводи позивача та інші докази у справі про отримання відповідачем кредиту у повному обсязі.

Так суд вірно врахував умови Кредитного договору, встановленому у п. 1.5 договору, яким передбачено, що банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника у банку.

Факт зарахування кредитних коштів у розмірі 30000 доларів США підтверджується випискою за кредитним договором за період з 16 листопада 2007 року (включно) по 3 червня 2016 року. (а.с. 81-109).

Крім того із заявок на видачу грошових коштів, вбачається, що відповідач отримував грошові кошти із рахунку НОМЕР_1 у Банку, що встановлено договором.

Таким чином, суд правомірно відхилив твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що ним не отримані кредитні кошти у сумі 7000 доларів США на підставі заяви про видачу готівки №8 від 26 березня 2008 року.

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_7 про те, що позивачем не був дотриманий позасудовий порядок врегулювання спору, передбачений 37 Закону України "Про іпотеку" та умовами Іпотечного договору.

Частиною 1 статті 37 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Пунктом 4.5 іпотечного договорову передбачено, що звернення стягнення на Предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього Договору та відповідно до Закону України "Про іпотеку".

Розділом 5 Іпотечного договору встановлені застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, зокрема передбачено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Передача Іпотекодаржателю права власності на Пердмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку встановленому Законом України "Про іпотеку.

У той же час, пунктом 5,3 іпотечного договору передбачено, що позасудове врегулювання може бути застосовано Сторонами в будь-який момент звернення стягнення на Предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Окремого договору між сторонами про задоволення вимог іпотекодержателя укладено не було, а п.4.5 договору іпотеки зазначено лише загальне правило про таку можливість.

Крім того, частиною другою статті 35 Закону України "Про іпотеку" встановлено право іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Отже позивач правомірно звернувся до суду із вимогами до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно правил встановлених ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі наведеного суд першої інстанції постановив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову ПАТ «Укрсиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки і підстав для його скасування чи зміни на підставі мотивів викладених в апеляційній скарзі, не має.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2018 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 24 липня 2018 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Міщій О.Я.

Шевчук Г.М.