ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/787/18 Справа № 212/6813/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Колочко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Євтодій К.С.,

сторони

позивач: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 грудня 2016 року, яке постановлено суддею Колочко О.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26 серпня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 014/3665/152336/82, відповідно до умов якого Позичальнику було надано кредит у сумі 47400,00 доларів США на строк до 26.08.2018 року з процентною ставкою 14,35 % річних, а Позичальник в свою чергу зобов'язалася здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтентними платежами в розмірі, згідно Графіку погашення кредиту та інших платежів. В порушення умов Договору ОСОБА_2 припинила належним чином виконувати свої грошові зобов'язання, в зв'язку з чим станом на 16.06.2015 року утворилася заборгованість в сумі 9090,32 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 194976,55 грн., яка складається із 7137,60 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ - 153093,03 грн. заборгованості по кредиту; 569,31 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ - 12211,02 грн. заборгованості по відсоткам; 1383,41 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ - 29672,50 грн. пеня, яку позивач просив стягнути з відповідача, а також суму судових витрат 1949,77 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження надання позичальнику кредитних коштів, оскільки матеріали справи містять виписку по рахунку, відповідно до якої на поточний рахунок відповідача були зараховані кредитні кошти. Крім того, судом не надано правової оцінки тому, що відповідач по справі протягом тривалого часу сплачувала кошти в рахунок погашення заборгованості по кредиту та відсотками, що є підтвердженням виконання обов'язку кредитора, а саме видачу кредитних коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11.09.2016, постановленим у справі № 212/9464/15-ц, зазначений кредитний договір № 014/3665/152336/82 від 26.08.2008 року визнано неукладеним, а, отже, зазначений кредитний договір не може бути підставою для стягнення коштів з відповідача.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, причини своєї неявки суду не повідомили.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог позивача, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, що 26.08.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та відповідачем було укладено Кредитний договір № 014/3665/152336/82, відповідно до умов якого Банк надає позичальнику кредит в сумі 47400,00 доларів США на строк до 26.08.2018 року з процентною ставкою 14,35 % річних на споживчі цілі (а.с. 10-18).

Пунктом 1.1.5 цього Договору передбачена дата надання кредиту - одноразово 26 серпня 2008 року (а.с. 10).

Згідно пункту 6.1 Кредитного договору, надання кредиту здійснюється у безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) всієї суми Кредиту на поточний рахунок Позичальника. Умови вікриття, ведення та закриття Поточного рахунку, тарифи та всі суми коштів, які Позичальник має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговування і погашенням визначаються договором про відкриття та ведення банківського рахунку, укладеним між ВАТ «Райффайзен банк «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та Позичальником (а.с. 13).

Відповідно до заяви на видачу готівки від 26.08.2008 року, (а.с.24) відповідач ОСОБА_2 отримала в Банку 47400 доларів США шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача № 2 (а.с.23).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у розмірах і в порядку, що встановлені договором. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається із матеріалів справи, 26.08.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та відповідачем було укладено Кредитний договір № 014/3665/152336/82, відповідно до умов якого Банк надає позичальнику кредит в сумі 47400,00 доларів США на строк до 26.08.2018 року з процентною ставкою 14,35 % річних на споживчі цілі (а.с.10-18).

Відповідно до п.6 Кредитного договору надання кредиту здійснюється у безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) всієї суми кредиту на Поточний рахунок позичальника (№ 2).

Після зарахування суми кредиту на поточний рахунок позичальника та сплати позичальником всіх комісій кредитору, останній має право самостійно розпоряджатися коштами кредиту на видачу готівки або на безготівковий переказ коштів кредиту відповідно до його цільового призначення, в тому числі дати доручення кредитору на видачу готівки або на безготівковий переказ коштів кредиту.

В день укладення кредитного договору ОСОБА_2 подала позивачу заяву про видачу готівки (а.с.24), та відповідно до вказаної заяви на видачу готівки відповідач отримала в банку 47400 доларів США шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача № 2 (а.с.23), що підтверджує факт надання банком та отримання позичальником кредитних коштів.

На підставі наведеного вище колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів виконання позивачем умов кредитного договору щодо надання позичальнику кредитних коштів, як і доказів отримання відповідачем кредиту саме у вказаному в кредитному договорі розмірі та валюті.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що Банк свої зобов'язання за договором кредиту виконав, однак, відповідач несвоєчасно та не в повній мірі виконувала свої зобов'язання по поверненню кредитних коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Згідно положень Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року). При задоволенні позову про стягнення грошових сум у рішенні необхідно навести розрахунки з зазначенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

З урахуванням заявлених позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, колегія суддів дійшла висновку, що в межах заявлених позовних вимог, заборгованість має бути стягнута з зазначенням еквіваленту іноземної валюти до української за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

На день ухвалення даної постанови курс НБУ за 1 долар США складає 28,12 грн.

На підставі наведеного вище, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 7706,91 доларів США доларів США, що в еквіваленті за курсом Національного Банку України станом на 05 грудня 2018 року складає 216 718 грн. 31 коп. та складається із: заборгованості по тілу кредиту - 7137,60 дол. США, що за курсом Національного Банку України станом на 05 грудня 2018 року еквівалентно 200 709,31 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 569,31 дол. США, що за курсом Національного Банку України станом на 05 грудня 2018 року еквівалентно 16009 грн.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Проте, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом і не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення штрафів та пені, які не є складовою частиною основного зобов'язання, а мірою цивільно-правової відповідальності позичальника, що виключає можливість стягнення їх в іноземній валюті надання кредиту.

Таким чином, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовим рішенням лише у національній валюті України - гривні.

З огляду на те, що пеня по своїй суті не є складовою частиною основного зобов'язання, а мірою цивільно-правової відповідальності позичальника, що виключає можливість стягнення її в іноземній валюті надання кредиту, колегія суддів приходить до висновку, що стягнення пені має здійснюватися виключно в номінальному вираженні до національної валюти України, що також узгоджується з вимогами ч.2 ст.533 ЦК України, правовими висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 16.09.2015 року у справі № 6-190 цс15, від 10.02.2016 року у справі № 6-1680 цс15, та п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Таким чином, розмір пені, яка підлягає стягненню в межах 1-річного строку позовної давності за період з 16.06.2014 року по 16.06.2015 року, становить 24323,44 грн. виходячи з розрахунку позивача, який колегією суддів перевірено та з яким колегія суддів погоджується.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи представника відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу про те, щощо рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11.09.2016, постановленим у справі № 212/9464/15-ц, зазначений кредитний договір № 014/3665/152336/82 від 26.08.2008 року визнано неукладеним, а, отже, зазначений кредитний договір не може бути підставою для стягнення коштів з відповідача, оскільки, вказаним рішенням суду вирішено по суті заявлені позовні вимоги про визнання спірного кредитного договору недійсним та в задоволенні позову відмовлено.

Отже, встановивши факт неналежного виконання ОСОБА_2 зобов'язання за укладеним кредитним договором щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування та пені відповідно до вищенаведених умов договору, колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України й умов кредитного договору, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог банку в частині стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2 у розмірі 7706,91 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 05.12.2018 року становить 216718,31 грн., та пені в розмірі 24323,44 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, колегія суддів стягує з ОСОБА_2 на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви (а.с.1) та подання апеляційної скарги (а.с.126) у сумі 4874,50 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/3665/152336/82 від 26.08.2008 року, яка станом на 16.06.2015 року становить 7706, 91 доларів США, що в еквіваленті за курсом Національного Банку України станом на 05 грудня 2018 року складає 216 718 (двісті тисяч сімсот дев'ять) грн. 31 коп. та складається із: заборгованості по тілу кредиту - 7137,60 дол. США, що за курсом Національного Банку України станом на 05 грудня 2018 року еквівалентно 200 709,31 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 569,31 дол. США, що за курсом Національного Банку України станом на 05 грудня 2018 року еквівалентно 16009 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» пеню за кредитним договором № 014/3665/152336/82 від 26.08.2008 року, яка станом на 16.06.2015 року становить 24323 (двадцять чотири тисячі триста двадцять три) грн. 44 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір у розмірі 4874 (чотири тисячі вісімсот сімдесят чотири) грн. 77 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: