КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/4693/17
Провадження № 2/488/853/18 р.
20.09.2018 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючої по справі судді - Чернявської Я.А.,
при секретарі судового засідання - Кулаві А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку,-
18.12.2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся з позовної заявою в Корабельний районний суд міста Миколаєва до відповідача Миколаївської міської ради про визнання за ним права власності на земельну ділянку загальною площею 0,10 га., розташовану на території Миколаївської міської ради за адресою: АДРЕСА_2.
В обґрунтування заявлених вимог пояснив те, що 14.07.1994 року його рідна бабуся - ОСОБА_5, відповідно до договору дарування, завіреного державним нотаріусом П"ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Козленкок С.І., подарувала батькові позивача, тобто своєму синові - ОСОБА_4 житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.
ІНФОРМАЦІЯ_2 року помирає ОСОБА_5 у віці 87 років, 27.12. 2004 року, батько позивача ОСОБА_4, відповідно до договору дарування, завіреного приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Луда В.М.. подарував зазначений будинок позивачу - ОСОБА_2.
22.03.2017 року позивач зареєстрував зазначений договір у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та є єдиним власником зазначеного будинку.
Після реєстрації права власності на зазначений житловий будинок, позивач дізнався про те, що ОСОБА_5 було проведено приватизацію земельної ділянки під означеним вище житловим будинком і відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 17.05.1994 року, таким чином спірна земельна ділянка на теперішній час так і оформлена на неї.
На теперішній час добровільно переоформити зазначену земельну ділянку не має можливості, оскільки власник зазначеної земельної ділянки помер. Батько позивача - ОСОБА_4, не має можливості переоформити зазначену земельну ділянку на користь позивача, оскільки відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 17.05.1994 року він не є власником зазначеної землі.
На підставі того, що дане питання не можливо вирішити в позасудовому порядку, позивач звернувся до суду.
В судове засідання сторони не з'явилися.
Позивач - ОСОБА_2, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив про задоволення позову.
Відповідач - Миколаївська міська рада, повідомлена своєчасно та належним чином в судове засідання свого представника не направила, про причини неявки суд не повідомила, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Третя особа - ОСОБА_4, в судове засідання не з»явився, проте надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, взявши до уваги заяви сторін по справі знаходить позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із наступного.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Із матеріалів справи вбачається, що 14.07.1994 року рідна бабуся позивача - ОСОБА_5, відповідно до договору дарування, завіреного державним нотаріусом П"ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Козленкок С.І., подарувала батькові позивача, тобто своєму синові - ОСОБА_4 житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.
ІНФОРМАЦІЯ_2 року помирає ОСОБА_5 у віці 87 років, 27.12. 2004 року, батько позивача - ОСОБА_4, відповідно до договору дарування, завіреного приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Луда В.М.. подарував зазначений будинок позивачу - ОСОБА_2.
22.03.2017 року позивач зареєстрував зазначений договір у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та є єдиним власником зазначеного будинку.
Після реєстрації права власності на зазначений житловий будинок, позивач дізнався про те, що ОСОБА_5 було проведено приватизацію земельної ділянки під означеним вище житловим будинком і відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 17.05.1994 року, таким чином спірна земельна ділянка на теперішній час так і оформлена на неї.
22.03.2017 року позивач зареєстрував зазначений договір у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та є єдиним власником зазначеного будинку.
На теперішній час добровільно переоформити зазначену земельну ділянку не має можливості, оскільки власник зазначеної земельної ділянки помер. Батько позивача - ОСОБА_4, не має можливості переоформити зазначену земельну ділянку на користь позивача, оскільки відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 17.05.1994 року він не є власником зазначеної землі.
В судовому засіданні встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, не заводилась.
Проте відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.
Судом також встановлено, що при зверненні позивачем до Міського виконавчого комітету для отримання державного акту на право власності на земельну ділянку позивачу було відмовлено в наданні акту з підстав передбачених ст. 120 ЗК України, а саме з того, що з 01.01.2002 року право приватної власності на земельні ділянки об'єкту нерухомості набувається тільки на підставі окремих цивільно правових угод, а оскільки позивач не має окремої угоди на дарування йому земельної ділянки, а має тільки договір дарування на нерухомість, яка розташована на зазначеній земельній ділянці, позивачу не надають документи які підтверджують його право власності на земельну ділянку.
Договір дарування нерухомості, розташованої на спірній земельній ділянці було здійснено 14.07.1994 року, на той час був чинним Земельний кодекс України від 18.12.1990 року, де ст. 30 було передбачено перехід права власності на земельну ділянку у випадку переходу права власності на нерухомість розташовану на цій земельні ділянці.
Відповідно до ст. 120 ЗК Україн та ст. 377 ЦК України, що діють на теперішній час, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Крім того суд вважає, що сторони при укладенні договору дарування будинку усвідомлювали, що передається у власність і земельна ділянка, тому що нотаріус роз'яснив цю обставину сторонам та сторони були згодні з переходом права власності на земельну ділянку.
Відповідно до п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки зберігають право на ці ділянки.
Згідно зі ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.
Пункт 2 ст. 158 Земельного кодексу України передбачає, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 206, 258-259, 263-265, 280-283 ЦПК України,-
Позовну заяву ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1), право власності на земельну ділянку загальною площею 0,10 га., розташовану на території Миколаївської міської ради, на якій побудований житловий будинок АДРЕСА_2.
Копію заочного рішення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
У відповідності до п.п. 15.5 ч.1 Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Сторони по справі:
Позивач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає: АДРЕСА_2.
Суддя Я. А. Чернявська