Справа № 640/3082/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Київський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого: судді: Невядомського Д.В.
При секретарі: Гончарові О.В.,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 116483,63 грн. за кредитним договором б/н від 04.01.2012 року та судові витрати у розмірі 1782 гривень.
Свій позов мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.01.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", та «Тарифами Банку»,які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua,складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Догорову,на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.Власник картрахунку зобов»язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання Овердрафту,згідно п.2.1.1.5.7 Договору. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача(www.privatbank.ua) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» , що діяв на підставі Ліцензії НБУ №22 від 29.07.2009 року, а зараз діє на підставі ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011 року керуючись законодавством України, публічно пропонує «Умови та правила надання банківських послуг»,які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.
В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав і станом на 31.12.2017 року має заборгованість на загальну суму 116483,63 грн., яка складається з наступного: 4867,97 грн. заборгованість за кредитом; 106865,66 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом ; 4750 грн. заборгованість нарахованої пені.
У судове засідання представник позивача не з'явився, надіславши заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій він позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання з'явився, надав відзив на позовну заяву, просив відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог у зв»язку з тим ,що позовна заява ґрунтується виключно на припущеннях позивача та не підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.
Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог ПАТ КБ «Приватбанк» з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач зазначає про те, що між ним та відповідачем від 04.01.2012 року був укладений кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит в сумі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Позивач посилається на те, що відповідач саме шляхом підписання анкети-заяви погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затвердженими наказом № СП-2010256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», розміщеними на сайті Банку.
З наданої копії підписаної відповідачем Заяви слідує, що відповідач був ознайомлений з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами». Однак чи відбулося фактичне ознайомлення відповідача із цими документами Банком не доведено.
Із Заяви не можна встановити, що відповідач погодився саме з тими «Умовами та правилами надання банківських послуг», які затверджені наказом № СП-2010256 від 06.03.2010 року, та на які йдеться посилання в позовній заяві, а не з будь-якими іншими. В зазначеній ОСОБА_2 відсутнє посилання на «Умови та правила надання банківських послуг», затверджені саме наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року.
Тому твердження представника Банку про ознайомлення відповідача та погодження ним «Умов та правил надання банківських послуг», затверджених саме наказом № СП-2010256 від 06.03.2010 року є виключно припущенням та його субєктивною думкою, не підтвердженим жодним доказом.
Щодо доданого до позовної заяви витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з нього неможливо встановити, що такі тарифи затверджувалися Банком. Інших доказів, що такі тарифи дійсно були затверджені Банком та мали місце у його правовідносинах із клієнтами Банком не надано.
Крім того з названого витягу з Тарифів взагалі неможливо визначити, які саме Тарифи стосуються правовідносин Банку з відповідачем, оскільки в підписаній відповідачем ОСОБА_2 він просив видати йому картку «Універсальна», а з наданих Банком тарифів вбачається, що вони стосуються карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD». При цьому, як видно, для кожного виду картки встановлені різні тарифи. То ж яким чином названі тарифи стосуються саме картки «Універсальна» та які саме з них і на якій підставі були застосовані Банком до правовідносин із відповідачем не зрозуміло. Посилання Банку на вказані тарифи, які не стосуються картки «Універсальна» є безпідставним та необгрунтованим.
Таким чином підписана відповідачем Заява жодним чином не доводить про досягнення між сторонами у справі домовленості щодо суми кредиту та строку його повернення, розміру процентів за користування кредитом, розміру та підстав сплати комісії, виду та розміру неустойки та підстав її застосування. Позивачем не доведено, що саме ті «Умови та правила надання банківських послуг», а також тарифи, що долучені до позовної заяви, мав на увазі відповідач, підписуючи ОСОБА_2.
Окрім того відповідачем не надано доказів про видачу картки відповідачу, що він її отримав безпосередньо, є тільки підпис у заяві про наміри оформити її на своє ім"я, не вказаний номер банківського рахунку,номер картки.
Також в порушення вимог ст.179 ЦПК України не надано до суду відповідь на відзив.
Відповідно до положень ст.76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами.
Відповідно до ст.89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Із врахуванням доказів, які надані сторонами, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Крім того представник відповідача в судовому засіданні заявив клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки останній платіж відповідачем був здійснений 07.08.2014 року, а з позовною заявою позивач звернувся 27.02.2018 року.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1 та 5 ст. 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Стаття 257 ЦК України встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки.
Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч. 2 ст. 258 ЦК України).
Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) - стаття 266 ЦК України.
З урахуванням викладених обставин, суд приходить висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а також у зв"язку з відсутністю належних та допустимих доказів на їх підтвердження.
Згідно вимог статті 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір позивачу не відшкодовується.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 7, 10, 76, 141, 244-245, 259 ЦПК України, -
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду та в порядку ст. 354 ЦПК України.
Повний текст рішення складений 19.07.2018 року.
Суддя Д.В. Нев'ядомський