АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» квітня 2018 року

м. Харків

справа № 2011/20950/12

провадження № 22ц/790/1919/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк»,

відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова, ОСОБА_2, представник відповідача ОСОБА_3,

третя особа - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2013 року в складі судді Цвіра Д.М.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2012 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № НАН2GА00000038 від 14 серпня 2007 року ОСОБА_5 отримала кредит у розмірі 40070,44 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 11 серпня 2017 року.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № НАН2GА00000038 від 14 серпня 2007 року, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник в тому ж розмірі, що і позичальник.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова укладено договір поруки від 01 вересня 2010 року, відповідно до умов якого розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежується сумою в розмірі 200,00 грн.

Зазначив, що банк взяті на себе зобовязання за кредитом виконав своєчасно і повністю, проте позичальник перед банком має заборгованість, яка станом на 27 листопада 2012 року складає 66253,78 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 30280,72 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 16534,67 доларів США, заборгованості за комісією за користування кредитом в розмірі 3205,00 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 16233,39 доларів США.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № НАН2GА00000038 від 14 серпня 2007 року у розмірі 66228,75 доларів США, що еквівалентно 529167,70 грн.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова, ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» 200,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 3219,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» - задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 529167,70 грн.; стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова, ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» 200,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 3219,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати в частині стягнення заборгованості з неї та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову до неї відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства; що позивач, звертаючись до суду з позовом, визначив територіальну підсудність за місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова, однак крім зазначення в позовній заяві адреси товариства, матеріали справи не містять жодного документа, який би підтверджував державну реєстрацію юридичної особи та її місцезнаходження; що вона зареєстрована в Комінтернівському районі м. Харкова, тому справа підлягає направленню на новий розгляд у звязку з порушенням правил територіальної юрисдикції; що норми чинного законодавства не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого; що у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобовязання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою, а тому відсутні підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості; що чинним законодавством передбачено нарахування пені в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати, однак суд першої інстанції не надав належної правової оцінки як доказу, поданому позивачем на обґрунтування свого позову, розрахунку заборгованості, в якому пеня нарахована в доларах США; що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту (комісії), і це є підставою для визнання таких положень недійсними; що розрахунок заборгованості за процентами здійснено за поточною ставкою процентів 11,04%, а розрахунок відсотків від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом зроблено з використанням ставки 29,52%, проте додаткових угод до договору поруки щодо надання згоди на зміну основного зобовязання вона не підписувала; що в матеріалах справи відсутні докази направлення на адресу позичальника повідомлення про вимогу банку щодо дострокового погашення кредиту; що позивачем не доведено розмір заборгованості за кредитним договором; що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 жовтня 2012 року по справі за позовом банку до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки позовні вимоги банка задоволено, однак позивачем не надано доказів виконання або не виконання зазначеного рішення суду, оскільки виконання цього рішення впливає на розмір заборгованості за кредитним договором.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що рішення суду в частині солідарного стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» 200,00 грн. необхідно скасувати, провадження у цій частині закрити.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Рішення суду першої інстанції в цій частині мотивовано тим, що стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» заборгованості підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова та ОСОБА_2, в якому просив солідарно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова та ОСОБА_2 заборгованість в сумі 200,00 грн. за договором поруки, укладеним між банком та Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова для забезпечення виконання кредитного договору, укладеного між банком та ОСОБА_4

Як вбачається зі змісту позовних вимог, в позові обєднані вимоги до фізичної особи та юридичної особи.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

За положеннями статті 20 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Отже, позов в цій частині, на підставі вимог статей 1, 20, 21 ГПК України та правової позиції Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-1323цс15, яка полягає у недопустимості обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Частиною 1 статті 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Виходячи з того, що юридичні особи є субєктами позовних вимог щодо стягнення поруки, розгляд яких підлягає за правилами господарського судочинства, а обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства недопустимо, провадження у справі в цій частині підлягає закриттю.

Оскільки порушено правила юрисдикції загальних судів в цій частині, рішення суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.4 ч.1 ст.374, ст.377, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

у х в а л и в:

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2013 року в частині солідарного стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» 200,00 грн. скасувати.

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агентство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова про стягнення заборгованості в цій частині закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

ОСОБА_6

Повний текст ухвали складено 12 квітня 2018 року.