КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 757/32404/17-ц

номер провадження: 22-ц/824/585/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 24 травня 2018 року, постановлену у складі судді Новак Р.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України, третя особа: Кабінет Міністрів України, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного агентства рибного господарства України, третя особа: Кабінет Міністрів України, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він працював на посаді голови Державного агентства рибного господарства України та був звільнений з посади згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України №591-р від 10 квітня 2008 року. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2009 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 05 червня 2009 року про виправлення описки, визнано незаконним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади голови Державного комітету рибного господарства України». Поновлено ОСОБА_1 на займаній посаді з 10 квітня 2008 року, зобов'язано Кабінет Міністрів України видати розпорядження про поновлення ОСОБА_1 на посаді з 10 квітня 2008 року.

Позивач зазначав, що він у період з 10 квітня 2008 року по день ухвалення судом рішення про поновлення його на посаді голови Державного комітету рибного господарства України, тобто, 25 травня 2009 року, перебував у вимушеному прогулі, а тому відповідно до ст.235 КЗпП України має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вказував, що станом на час звернення до суду з указаним позовом постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2009 року Кабінетом Міністрів України не виконана, а тому з урахуванням положень ст.236 КЗпП України він має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у період з 26 травня 2009 року до моменту звернення до суду з даним позовом, тобто, 08 червня 2017 року. Також позивач вказував, що, оскільки його вимушений прогул пов'язаний із незаконним звільненням і заробітна плата йому не виплачувалась впродовж усього періоду вимушеного прогулу, то на його користь підлягає виплаті середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням 3% річних та індексу інфляції. Крім того, вважає, що нарахування 3% річних та індексу інфляції повинно здійснюватись, виходячи із суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

З наведених підстав, ОСОБА_1 просив стягнути з Державного агентства рибного господарства України на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення у розмірі 168 953 грн. 74 коп., середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення у розмірі 2 751 230 грн. 25 коп., а всього 2 920 183 грн. 99 коп.

У травні 2018 року представник Кабінету Міністрів України ОСОБА_3 в ході розгляду справи заявив клопотання про закриття провадження у справі з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, посилаючись на те, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримки виконання рішення суду відповідно до положень ст.ст.235, 236 КЗпП України підлягають вирішенню органом, який розглядав трудовий спір про поновлення ОСОБА_1 на роботі, а саме, Окружним адміністративним судом міста Києва.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року провадження у даній справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам та порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що спір, який виник з приводу стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є трудовим спором та носить приватноправовий характер, оскільки полягає у порушенні цивільних прав позивача і, відповідно, має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Представник Державного агентства рибного господарства України подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, в якому вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Кабінет Міністрів України вказує, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що трудовий спір з приводу поновлення ОСОБА_1 на роботі розглядав Окружний адміністративний суд міста Києва в порядку адміністративного судочинства, а тому з урахуванням положень ст.ст. 235, 236 КЗпП України спір з приводу виплати працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення також підлягає розгляду Окружним адміністративним судом міста Києва в порядку адміністративного судочинства. Просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в округах» ліквідовано апеляційний суд Київської області і апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві, який розпочав свою роботу 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку з ліквідацією суду відповідно до ч.5 ст.31 ЦПК України вказана цивільна справа передана до Київського апеляційного суду і за результатами автоматизованого розподілу справи визначено колегію суддів у складі судді-доповідача Верланова С.М., суддів Мережко М.В. та Савченка С.І.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь - судді доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України й виходив із того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2009 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 05 червня 2009 року про виправлення описки, визнано незаконним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади голови Державного комітету рибного господарства України». Поновлено ОСОБА_1 на займаній посаді з 10 квітня 2008 року, зобов'язано Кабінет Міністрів України видати розпорядження про поновлення ОСОБА_1 на посаді з 10 квітня 2008 року (а.с.15-17,18). Вказана постанова адміністративного суду набрала законної сили.

Зі змісту позову видно, що ОСОБА_1 просив стягнути з Державного агентства рибного господарства України на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, з урахуванням 3% річних та індексу інфляції, посилаючись на те, що він у період з 10 квітня 2008 року по день прийняття Окружним адміністративним судом міста Києва постанови про поновлення його на посаді голови Державного комітету рибного господарства України, тобто, 25 травня 2009 року, перебував у вимушеному прогулі, а тому відповідно до ст.235 КЗпП України має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також вказував, що станом на час звернення до суду з указаним позовом постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2009 року Кабінетом Міністрів України не виконана, а тому з урахуванням положень ст.236 КЗпП України він має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у період з 26 травня 2009 року до моменту звернення до суду з даним позовом, тобто, 08 червня 2017 року.

Приписами ч.2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За правилами ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За правилами, встановленими ст.370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ, розпорядження про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. При несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 813/1017/16.

Враховуючи те, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 обґрунтовував невиконанням постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2009 року, тобто, органу, який розглядав трудовий спір про поновлення його на роботі, тому з урахуванням положень ст.ст.235, 236 КЗпП України вказані позовні вимоги підлягають розгляду Окружним адміністративним судом міста Києва в порядку адміністративного судочинства.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та індексу інфляції є похідними та залежать від вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, то ці вимоги також підлягають розгляду Окружним адміністративним судом міста Києва в порядку адміністративного судочинства.

Установивши вказані обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у даній цивільній справі з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що спір, який виник з приводу стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є трудовим спором та носить приватноправовий характер і, відповідно, має розглядатися в порядку цивільного судочинства, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 24 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.М.Верланов

Судді: М.В.Мережко

С.І.Савченко