АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1527/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Степченко М. Ю.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 червня 2018 року (повний текст рішення складено 20 червня 2018 року) у складі судді Степченка М.Ю. у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року ОСОБА_7 звернулась з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу останній перешкоджає їй у користуванні спільним сумісним майном, придбаним подружжям за час перебування у шлюбі.

Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 1996 року по 19 січня 2016 року.

Після розірвання шлюбу двоє дітей, 1997 та 2008 року народження, проживають з матір'ю.

За час перебування у шлюбі подружжя набуло за спільні кошти майно, що є спільною сумісною власністю.

У позовній заяві просила суд поділити спільне майно подружжя, визнати за нею: телевізор «Самсунг», придбаний у 2005 році, вартістю 2 200 грн.; спальню, придбану у 2010 році, вартістю 7 000 грн.; морозильну камеру, придбану у 2010 році, вартістю 5 000 грн.; душову кабіну, придбану у 2007 році, вартістю 4000 грн.; м'який куточок, придбаний у 2005 році, вартістю 2 000 грн.; дитячу (стіл комп'ютерний, ліжко, комод), придбану у 2005 році, вартістю 2 000 грн.; скутер «Хонда Діо», придбаний у 2006 році, вартістю 2 700 грн.; автомобіль НОМЕР_1 д.н.з., придбаний у 2002 році, вартістю 144 000 грн.

У власності відповідача позивачка просила залишити решту рухомого майна, а саме: причіп ПФ01 Фермер д.н.з. НОМЕР_2, придбаний у 2005 році, вартістю 8 000 грн.; автомобіль НОМЕР_3, придбаний у травні 2015 року, вартістю 62 000 грн.; причіп ПР ПА004 д.н.з. НОМЕР_4, придбаний у 2012 році, вартістю 9 000 грн.; причіп ГКБ 819 д.н.з. НОМЕР_7, придбаний у 2005 році, вартістю 27 000 грн.; телевізор плазма, придбаний у 2012 році, вартістю 7 000 грн.; стінка, придбана у 2010 році, вартістю 5 000 грн.; холодильник Атон, придбаний у 2009 році, вартістю 3 000 грн.; кухню з газовою плитою та витяжкою, придбану у 2007 році, вартістю 5 000 грн.; ванну, придбану у 2004 році, вартістю 1 600 грн.; диван з кріслами, придбаний у 1996 році, вартістю 800 грн.; прихожу, придбану у 1999 році, вартістю 700 грн.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 червня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя наступне майно:

- телевізор «Самсунг» вартістю 2200,00 грн.;

- спальню вартістю 7000,00 грн.;

- морозильну камеру вартістю 5000,00 грн.;

- душову кабіну вартістю 4000,00 гривень;

- м'який куточок вартістю 2000,00 гривень;

- дитячу (стіл комп'ютерний, ліжко, комод) вартістю 2000,00 гривень;

- скутер «Хонда Діо» вартістю 2700,00 гривень;

- автомобіль НОМЕР_1 д.н.з. вартістю 144000,00 гривень;

- причіп ПФ01 Фермер д.н.з. НОМЕР_2 вартістю 8000,00 гривень;

- автомобіль НОМЕР_3 вартістю 62000,00 гривень;

- причіп ПР ПА004 д.н.з. НОМЕР_4 вартістю 9000,00 гривень;

- причіп ГКБ 819 д.н.з. НОМЕР_7 вартістю 27000,00 гривень;

- телевізор плазма вартістю 7000,00 грн.;

- стінка вартістю 5000,00 грн.;

- холодильник Антон вартістю 3000,00 грн.;

- кухню з газовою плитою та витяжкою вартістю 5000,00 грн.;

- ванну вартістю 1600,00 грн.;

- диван з кріслами вартістю 800,00 грн.

- прихожу вартістю 700,00 грн.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на:

- 1/ 2 частину автомобіля марки КАМАЗ 5511, 1988 року випуску, д.н.з. НОМЕР_8;

- 1/ 2 частину автомобіля АУДІ 80, 1987 р.в., д.н.з. НОМЕР_5;

- 1/ 2 частину причепу ПФ01 Фермер д.н.з. НОМЕР_2;

- 1/ 2 частину причепу ПР ПА004 д.н.з. НОМЕР_4;

- 1/ 2 частину причепу ГКБ 819 д.н.з. НОМЕР_7.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на:

- 1/ 2 частину автомобіля марки КАМАЗ 5511, 1988 року випуску, д.н.з. НОМЕР_8;

- 1/ 2 частину автомобіля АУДІ 80, 1987 р.в., д.н.з. НОМЕР_5;

- 1/ 2 частину причепу ПФ01 Фермер д.н.з. НОМЕР_2;

- 1/ 2 частину причепу ПР ПА004 д.н.з. НОМЕР_4;

- 1/ 2 частину причепу ГКБ 819 д.н.з. НОМЕР_7.

Залишено в користуванні ОСОБА_7 наступне майно:

- телевізор «Самсунг» вартістю 2200,00 грн.;

- спальню вартістю 7000,00 грн.;

- морозильну камеру вартістю 5000,00 грн.;

- душову кабіну вартістю 4000,00 гривень;

- м'який куточок вартістю 2000,00 гривень;

- дитячу (стіл комп'ютерний, ліжко, комод) вартістю 2000,00 гривень;

- скутер «Хонда Діо» вартістю 2700,00 гривень;

Залишено в користуванні ОСОБА_5 наступне майно:

- телевізор плазма вартістю 7000,00 грн.;

- стінка вартістю 5000,00 грн.;

- холодильник Антон вартістю 3000,00 грн.;

- кухню з газовою плитою та витяжкою вартістю 5000,00 грн.;

- ванну вартістю 1600,00 грн.;

- диван з кріслами вартістю 800,00 грн.

- прихожу вартістю 700,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку.

При цьому апелянт посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків обставинам справи, неправильне дослідження та оцінку доказів, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не надав оцінку доказам відповідача на підтвердження придбання за власні кошти автомобіля КАМАЗ у 2002 році, а саме: свідоцтва про спадщину за заповітом та позовної заяви, підписаної позивачкою у 2015 році. Крім того, автомобіль КАМАЗ придбаний у 2002 році, тобто під час дії ЦК України в редакції від 18.07.1963 року, за нормами якого не діяла презумпція спільної власності майна, придбаного подружжям у шлюбі. Тому, обов'язок доведення належності такого майна до спільної власності подружжя покладено на позивача.

Апелянт вважає, що відсутні законні підстави для віднесення до спільної сумісної власності вантажного автомобіля КАМАЗ 5511, який придбаний відповідачем за отримані ним в дар кошти від родичів, а також автомобіля АУДІ 80, який придбаний відповідачем у 2015 році вже після фактичного припинення шлюбних відносин.

Посилаючись на викладене, представник відповідача просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у визнанні спільною сумісною власністю сторін автомобілів КАМАЗ та АУДІ 80.

Таким чином, рішення оскаржено лише в частині визнання права спільної сумісної власності стосовно автомобілів КАМАЗ та АУДІ 80.

Рішення щодо інших позовних вимог не підлягає перегляду на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України, згідно з яким апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено такі обставини справи.

Сторони перебували у шлюбі з 27 квітня 1996 року по 19 січня 2016 року, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_9 виданого 24.12.2014 року відділом ДРАЦС по Золотоніському району РС Золотоніського МРУЮ у Черкаській області, а також рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 19 січня 2016 року.( а.с. 5, 7).

Із облікової картки приватного транспортного засобу від 19.10.2002 року вбачається, що ОСОБА_5 є власником автомобіля КАМАЗ 5511, оранжевого кольору, 1988 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6, на підставі договору купівлі-продажу №115425 від 19.10.2002 року. (а.с. 91).

Крім того, із облікової картки № НОМЕР_10 від 06.05.2015 року вбачається, що ОСОБА_5 є власником автомобіля АУДІ 80, сірого кольору, 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5. (а.с. 87)

Отже обидва автомобілі придбано під час перебування сторін у шлюбі.

Відповідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про визначений ним поділ майна подружжя.

Доводи апелянта стосовно того, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинились в 2013 році, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив як такі, що не підтверджені належними та достатніми доказами.

ОСОБА_5 при доведенні факту припинення шлюбних відносин з 2013 року в якості доказу наводить примірник позовної заяви від 12 серпня 2015 року, підписаної ОСОБА_7 власноруч, в якому вона сама зазначає про те, що сімейні стосунки фактично припинено та сторони не проживають разом з 2013 року.

Проте, у цій позовній заяві відсутній штамп реєстрації вхідної кореспонденції суду, рішення суду з приводу саме цього позову матеріали справи не містять. У рішенні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.01.2016 року про розірвання шлюбу лише вказано, що сторони тривалий час не проживають разом. Конкретні терміни не вказані. Крім того, у справі, що переглядається, позивачка зазначає, що шлюб припинено саме 19.01.2016 року, що підтверджується рішенням суду, що набрало законної сили.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що шлюб тривав до моменту його офіційного розірвання, тобто до 19.01.2016 року.

Непереконливим на думку колегії суддів є і посилання в апеляційній скарзі на те, що спірний автомобіль КАМАЗ був придбаний в 2002 році, тобто до моменту набрання чинності СК України, за власні кошти і не належить до спільного майна подружжя.

Відповідно до ст. 22 Кодексу законів про шлюб та сім'ю (далі - КЗШС), який діяв на час придбання автомобіля, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Конструкція вказаної статті також свідчить про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно придбане у шлюбі.

Згідно зі ст. 24 КЗШС, що діяв на момент набуття права власності у 2002 році, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо придбання автомобіля КАМАЗ за рахунок коштів, отриманих від родичів відповідача, колегія суддів погоджується з висновками районного суду про те, що відповідач належним чином не довів придбання спірного автомобіля КАМАЗ за рахунок особистих коштів чи коштів, отриманих в дар.

Надане відповідачем до суду Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_8, посвідчене державним нотаріусом Золотоніської державної нотаріальної контори Гавриленко Н.П. 29.10.2008 року а також покази свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_8 не можуть бути належними, достовірними та достатніми доказами для висновку, що вказаний автомобіль придбаний на кошти, які належали апелянту особисто.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже вирішуючи спір в межах вимог позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Достатніх підстав для скасування або зміни рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді