Номер провадження 2/754/1620/18
06 квітня 2018 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді : Журавської О.В.
при секретарі Касян А. Р.
за відсутності сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 14.05.1994 року він перебуває у шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу є двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя з відповідачкою не склалось через те, що у них різні погляди на життя, на вирішення питань, що постають у сімейному житті. Шлюбні відносини припинені в травні 2017 року, спільне господарство не ведуть також з цього часу. Примирення неможливе. В зв'язку з вищенаведеним позивач просить шлюб з відповідачем розірвати.
Ухвалою суду від 18 вересня 2017 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду.
В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, до суду подали заяву з проханням проводити розгляд справи у їх відсутності, позивач позов підтримує, просить його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідачкою були подані до суду клопотання про відкладення судових засідань, призначених на 27.10.2017 р., 08.12.2017 р. в зв'язку з її перебуванням за межами України. В судові засідання, призначені на 19.01.2018 р., 06.04.2018 р. відповідачка не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась за адресою реєстрації, про що є письмове підтвердження, та шляхом розміщення відомостей про рух справи на офіційному веб-сайті Деснянського районного суду м. Києва. Жодних клопотань та заяв до суду не подавала.
Враховуючи тривалий розгляд справи, те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності відповідача відповідно до ст. 280 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечувала сторона позивача.
Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ст. 247 ч 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено в судовому засіданні, подружжя перебуває в шлюбі зареєстрованому 14 травня 1994 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 599 (а.с. 5).
Від шлюбу подружжя має двох дітей: повнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 6, 7).
Із позовної заяви вбачається, що шлюбні відносини між подружжям не склались, через несумісність характерів, різні погляди на шлюб та сім'ю, на момент розгляду справи в суді спільного господарства не ведуть, не підтримують сімейно-шлюбні відносини. Сім'я існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім'ї є не доцільним.
Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.
Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається.
Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з?ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення.
Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний.
Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110-112 Сімейного Кодексу України, ст.ст.12, 76, 81, 259 263-265, 268, 280, 352, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 14 травня 1994 року, актовий запис № 599 - розірвати.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя