АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/7535/17 Номер провадження 22-ц/786/759/18Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Карпушина Г.Л., Прядкіної О.В.

за участю секретаря: Зеленської О.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делеговані повноваження на ліквідацію банку ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 січня 2018 року у складі головуючого судді Шаповал Т.В.

та апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 15 лютого 2018 року у складі головуючого судді Шаповал Т.В. про відмову в ухваленні додаткового рішення

по справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Банк Михайлівський», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делеговані повноваження на ліквідацію банку ОСОБА_4, ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», Фонду гарнтування вкладів фізичних осіб, про визнання дій неправомірними, визнання права, включення до переліку вкладників.

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2017 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду першої інстанції із вказаним позовом та, уточнивши свої позовні вимоги 30 листопада 2017 року, остаточно просив суд:визнати неправомірними дії ПАТ «Банк Михайлівський», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делеговані повноваження на ліквідацію банку ОСОБА_4 та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у відмові йому щодо повернення грошових коштів в сумі 80000 грн.; визнати неправомірними дії ПАТ «Банк Михайлівський», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делеговані повноваження на ліквідацію банку ОСОБА_4, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо визнання переказу (транзакції) грошових коштів від 19.05.2016 року в розмірі 80000 грн., здійсненого ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на його рахунок нікчемною та про не включення до реєстру вкладників, яким гарантовано відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб; визнати за ним право у спосіб, передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на відшкодування за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 80000 грн. із нарахуванням відсотків станом на початок процедури виведення банку з ринку та зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делеговані повноваження на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо включення його до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунком № 2201 за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобовязати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вчинити всі необхідні дії в межах наданих законом повноважень, на здійснення виплати відшкодування коштів в межах гарантованої суми за рахунок Фонду йому як вкладнику неплатоспроможного банку ПАТ «Банк Михайлівський»; зобовязати ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» сплатити на поточний рахунок № 2201 в ПАТ «Банк Михайлівський» йому проценти за користування позикою в розмірі 80000 грн. протягом однієї доби згідно договору № 980-000241559 від 18.05.2016 року.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково .

Визнано неправомірними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Михайлівський» у відмові щодо повернення грошових коштів в розмірі 80 000 грн.

Визнано дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Михайлівський» щодо визнання переказу (транзакції) грошових коштів від 19.05.2016 року в розмірі 80 000 грн., здійсненого ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок ОСОБА_5 нікчемним та щодо не включення ОСОБА_5 до реєстру владників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб неправомірними.

Визнано за ОСОБА_5 право у спосіб, передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на відшкодування за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 80 000 грн.

Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Михайлівський» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо включення ОСОБА_5 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунком № 2201 за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судові витрати у справі віднесено за рахунок держави.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що законодавчо визначено право Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Михайлівський» на визнання правочинів неплатоспроможного банку такими, що порушують публічний порядок, у випадках, визначених у статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», разом з тим доказів на підтвердження нікчемності переказів грошових коштів, здійснених ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок позивача, відкритий в ПАТ «Банк «Михайлівський», по справі не надано. Позивач безпідставно не включений до реєстру осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що є порушенням його права власності, яке підлягає захисту у спосіб, передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Враховуючи, що під час розгляду справи судом не встановлено порушення іншими відповідачами законних прав та інтересів позивача, в задоволенні позовних вимог до інших відповідачів необхідно відмовити.

Ухвалою цього ж суду від 15 лютого 2018 року відмовлено заявнику ОСОБА_5 у постановленні додаткового рішення по справі в частині стягнення витрат на правову допомогу з тих мотивів, що представник позивача ОСОБА_6 був допущений до участі в справі саме як представник позивача за довіреністю, він не є особою, яка надає професійну правову допомогу в розумінні норм цивільного процесуального законодавства.

Вказані судові рішення є предметом апеляційного оскарження.

В апеляційній скарзі на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 15 лютого 2018 року позивач ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове додаткове рішення, яким стягнути на його користь судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу у розмірі 5500 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що його представник за довіреністю ОСОБА_6 є фахівцем в галузі права, що підтверджується копією диплома про наявність у представника вищої юридичної освіти за спеціальністю «Правознавство» та кваліфікації юриста, та роботою його на посаді юриста у ФОП ОСОБА_7 згідно наказу (розпорядження) № 1-к від 23.04.2015 р. ФОП ОСОБА_7, як субєкт господарювання є платником єдиного податку за видами господарської діяльності, у тому числі діяльності у сфері права.

В апеляційній скарзі на рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 січня 2018 року суду Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_2, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, порушує питання про його скасування та прийняття нового рішення про відмову в позові ОСОБА_5 в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач не є вкладником ПАТ «Банк Михайлівський», оскільки кошти, що вносились/отримувались за договором позики № 980-024-000241559 від 18.05.2016 р., укладеним з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», не є вкладом згідно Закону України «Про банки та банківську діяльність» та Закону № 4452-VI, тому гарантії вказаного Закону на позивача не поширюються, а Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» діяла виключно в межах повноважень, визначених законодавством України.

У відзивах на апеляційні скарги Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_5 просять апеляційні скарги один одного відхилити, а судові рішення, оскаржені протилежною стороною залишити без змін.

В травні 2018 року від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України з тих мотивів, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим і не є спором у звязку з процесом ліквідації банку, а має окремий характер й стосується виконання окремої функції Фонду, а саме: організації виплат відшкодування за вкладами, тому справа про відшкодування вкладу позивачу підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5, виходячи з наступного.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту першому, другому частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення згідно пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частин першої, другої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обовязковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

По справі встановлено, що 18 травня 2016 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» було укладено договір № 980-024-000241559 тип договору «Суперкапітал» (інвестиційний) (з виплатою процентів щомісячно), за яким позивач передав у позику товариству грошові кошти в розмірі 80 000 грн. на умовах повернення, строковості та платності, під 33,54% річних, що складає 27% річних після утримання податку з таких процентів, на строк не більше 181 днів з дати укладення договору по 15.11.2016 р.

Згідно п.п. 6, 7 п. 1.2. ст. 1 вказаного договору ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» зобовязалось повернути отримані від ОСОБА_5 кошти та сплатити проценти у безготівковій формі на рахунки позивача № 2201 та № 2202 у ПАТ «Банк Михайлівський».

За платіжним дорученням № 26285 від 19 травня 2016 року ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» перерахувало позивачу ОСОБА_5 на рахунок № 2201 в ПАТ «Банк Михайлівський» 80 000 грн. у повернення коштів згідно з договором № 980-024-000241559 від 18.05.2016 р.

Рішенням Правління Національного банку України від 23 травня 2016 року № 14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 травня 2016 року № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу Фонду, якому делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені Законом.

Рішенням Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року № 124-рш відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати ПАТ «Банк Михайлівський».

12 липня 2016 року рішенням № 1213 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський», призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський».

Наказом від 24 травня 2016 року № 27/1 Уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» створено комісію по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів, у тому числі договорів, що є нікчемними.

Згідно акту № 2 про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності від 01 червня 2016 року та Переліку фізичних осіб, на рахунки яких 19.05.2016 р. здійснені перерахування коштів з поточного рахунку № 5802 ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», що є додатком № 2 до акту, переказ коштів (транзакцію), здійснений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19 травня 2016 року в сумі 80000 грн. з призначенням платежу: повернення коштів згідно з договором № 980-024-000241559 від 18 травня 2016 року на рахунок, що належить ОСОБА_5, віднесено до нікчемних правочинів.

21 вересня 2016 року ОСОБА_5 надіслано повідомлення, що він не включений до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування та повідомлення Уповноваженої особи Фонду про нікчемність переказу коштів (транзакції) з розясненням наслідків нікчемності правочину.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції вірно виходив з того, що спірні правовідносини урегульовано Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI (далі Закон № 4452-VI), який є спеціальним і пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких відносинах.

Згідно із частинами першою, другою статті 26 вказаного Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути більшою 200 000 гривень.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, встановлено статтею 27 Закону № 4452-VI, згідно якої, зокрема:

уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку; формує перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду;

Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду та оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур'єр» або «Голос України».

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Таким чином, правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання гарантованого відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника і не породжують прав та обов'язків для банку.

За змістом статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із частиною першою, пунктом 4 частини другої статті 4 Закону № 4452-VI основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює спеціальні функції, до яких належить, у тому числі, здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом.

Отже, рішення та дії Уповноваженої особи Фонду щодо включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, є рішеннями та діями суб'єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження з організації виплат відшкодувань за вкладами.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За правилами частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно пункту 1 частини першої статті255 ЦПК України, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі.

За вказаних обставин, оскільки спір стосовно права на відшкодування коштів за вкладами фізичних осіб за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування, гарантованого державою, та формування переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, є публічно-правовим, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 щодо оскарження дій Уповноваженої особи Фонду та захисту його права на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у спосіб, передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині з підстав належності справи до адміністративної юрисдикції.

Колегія суддів не може також погодитись з рішенням суду першої інстанції і в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 щодо оскарження дій ПАТ «Банк Михайлівський», Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо визнання переказу (транзакції) грошових коштів від 19.05.2016 року в розмірі 80 000 грн. нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами статті 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається

Згідно із частинами першою та другою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів банку, зокрема, забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначено Інструкцією, затвердженою рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.05.2016 р. № 826, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 червня 2016 р. за № 863/28993.

Відповідно до пунктів 2, 3, 7, 8 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення Уповноважена особа Фонду забезпечує ефективний та ґрунтовний аналіз всіх документів, повязаних із вчиненням правочинів (укладенням договорів), а також проведення неупередженого дослідження наявних доказів, які мають підтвердити правомірність або неправомірність їх вчинення (укладення).

З метою виявлення фактів нікчемності таких правочинів (укладених договорів) Уповноважена особа Фонду своїм розпорядчим документом створює комісію з працівників банку для здійснення перевірки документів, повязаних із вчиненням правочинів (укладенням договорів). Уповноважена особа Фонду не входить до складу Комісії.

За наслідками проведення перевірки Комісією складаються та подаються на розгляд Уповноваженій особі Фонду пропозиції та висновки, які оформлюються відповідним актом(ами) перевірки.

Уповноважена особа Фонду протягом двох робочих днів з дня подання відповідного акта перевірки розглядає пропозиції й висновки, викладені у ньому, та у разі згоди з висновками готує та підписує відповідний розпорядчий документ та вчиняє інші необхідні дії.

Про прийняте рішення Уповноважена особа Фонду повідомляє протягом одного робочого дня Фонд, сторони виявленого нікчемного правочину (договору) та у разі потреби - правоохоронні органи.

У спірних правовідносинах, які ґрунтуються на договорі банківського рахунка, однією із сторін якого є банк, що виводиться з ринку, Фонд та Уповноважена особа Фонду не виступає як самостійний субєкт, а діє від імені Банку, тому належним відповідачем у справі щодо нікчемності правочинів між володільцем рахунка та банком, є саме ОСОБА_2.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, що за визнання переказу грошей (транзакції) нікчемним правочином має відповідати Уповноважена особа Фонду.

Вирішуючи по суті позовні вимоги ОСОБА_5 в цій частині, колегія суддів виходить з наступного.

За договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1 ст. 1066 ЦК України).

Банк зобовязаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобовязаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ч.ч. 2, 3 ст. 1068 ЦК України).

Отже, переказ грошових коштів (транзакція) на рахунок клієнта, відкритий у банку, є виконанням зобовязань Банку, що випливають з договору банківського рахунка, та не є правочином у розумінні положень статті 202 ЦК України, а тому не може бути визнаний недійсним.

У звязку з наведеним дії працівників ПАТ «Банк Михайлівський» щодо віднесення переказу (транзакції) грошових коштів від 19 травня 2016 року на банківський рахунок позивача в розмірі 80 000 грн. до нікчемних правочинів є неправомірними.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 рішення суду першої інстанції сторонами по суті не оскаржується і відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про відмову в ухваленні додаткового рішення по справі колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги позивача.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтями 133, 137 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, що діяв на час вирішення справи судом першої інстанції, встановлено, що до судових витрат, повязаних з розглядом справи, відносяться витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Згідно статей 1, 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатом є фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю й здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Матеріали справи не містять даних щодо отримання представником позивача - ОСОБА_6свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Відсутній запис про нього, як адвоката, і в Єдиному реєстрі адвокатів України. Тому висновки суду першої інстанції, що представник позивача не є особою, яка надає правничу допомогу, а, отже, понесені позивачем витрати на оплату послуг представника загальною сумою 5500 грн. не належать до судових витрат та не підлягають розподілу між сторонами, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 377, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делеговані повноваження на ліквідацію банку ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 січня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 скасувати.

В частині позовних вимог ОСОБА_3 про не включення до реєстру вкладників, яким гарантовано відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, визнання за ОСОБА_3 права у спосіб, передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на відшкодування за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 80 000 грн. із нарахуванням відсотків станом на початок процедури виведення банку з ринку та зобовязання Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо включення ОСОБА_3 до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладом на рахунку № 2201 за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та зобовязання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вчинити всі необхідні дії в межах наданих Законом повноважень, на здійснення виплати відшкодування коштів в межах гарантованої суми за рахунок Фонду ОСОБА_5, як вкладнику неплатоспроможного банку ПАТ «Банк Михайлівський», провадження у справі закрити, розяснивши позивачеві право звернення до суду з адміністративним позовом.

В частині позовних вимог ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій ПАТ «Банк Михайлівський», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо визнання переказу (транзакції) грошових коштів від 19.05.2016 р. в розмірі 80 000 грн. здійсненого ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок позивача нікчемною постановити нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнати неправомірними дії ПАТ «Банк Михайлівський» щодо віднесення до нікчемних правочинів транзакції від 19.05.2016 р. виконання банком платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» з перерахування грошових коштів в розмірі 80 000 грн. на рахунок № 220 ОСОБА_3.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 15 лютого 2018 року залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 15 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_1

Судді: підпис ОСОБА_8

підпис ОСОБА_9

Повне судове рішення складено 23 липня 2018 року.

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1