Справа №482/921/18 20.07.2018
Єдиний унікальний номер судової справи 482/921/18
Номер провадження 22-ц/784/1181/18
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

20 липня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

за участі стягувача ОСОБА_2,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ухвалу, яка постановлена Новоодеським районним судом Миколаївської області під головуванням судді Демінської О.І., в приміщенні цього ж суду 31 травня 2018 року за поданням державного виконавця Новоодеського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3,

УСТАНОВИЛА:

У травні 2018 року державний виконавець Новоодеського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Новоодеський РВ ДВС ГТУЮ) Молчанова А.С. звернулась до Новоодеського районного суду Миколаївської області із зазначеним поданням.

Подання мотивовано тим, що виконанні у Новоодеському РВ ДВС ГТУЮ перебуває виконавче провадження №55945888 з примусового виконання виконавчого листа №482/2232/15-ц від 21 вересня 2017 року, виданого Новоодеським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргової суми за нотаріально посвідченим договором позики від 18 квітня 2013 року станом на 25 травня 2016 року в розмірі 156 151 грн. 81 коп.

Постановою державного виконавця Новоодеського РВ ДВС ГТУЮ від 06 березня 2018 року відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого документа та зобов'язано боржника подати декларацію про доходи та майно, а також попереджено його про відповідальність за неподання такої декларації або внесення завідомо неправдивих відомостей.

Копію цієї постанови боржник ОСОБА_3 отримав 15 березня 2018 року, але натепер судове рішення останній не виконав, декларацію про доходи і майно державному виконавцю не надав.

Пошук джерела доходів або відкритих банківських рахунків боржника, рухомого та нерухомого майна, яке б належало боржнику на праві власності, результатів не дав.

18 травня 2018 року на адресу боржника знов надіслано виклик щодо явки до державного виконавця для надання пояснень стосовно причин невиконання рішення суду, проте ОСОБА_3 на виклик не з'явився, про причини неявки не повідомив.

Посилаючись на викладені обставини та ухилення боржника від виконання судового рішення, державний виконавець просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, боржника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до виконання зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом №482/2232/15-ц, виданим 21 вересня 2017 року, про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 боргової суми за нотаріально посвідченим договором позики від 18 квітня 2013 року станом на 25 травня 2016 року в розмірі 156 151 грн. 81 коп.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 31 травня 2018 року у задоволені подання державного виконавця Новоодеського РВ ДВС ГТУЮ відмовлено.

Не погодившись з таким вирішенням питання, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали, просила її скасувати, та постановити нову, якою справу передати на повторний розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволені подання про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_3 за межі України, суд першої інстанції, вважав, що державним виконавцем не надано доказів ухилення боржника від виконання судового рішення, а сама по собі наявність невиконаного зобов'язання не є безумною підставою для встановлення такого обмеження.

Колегія суддів не в повному обсязі погоджується з таким висновком районного суду, з огляду на наступне.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення питання.

Ці доводи заслуговують на увагу та можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали враховуючи наступне.

В силу ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

В силу ст.3 Конституції України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, що здійснюється нею через систему відповідних державних органів, а також судів.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (далі - Пакт), кожна людина є вільною у виборі місця перебування і вправі покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, або які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення, прав і свобод інших осіб.

За правилами ч.1 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування.

Відповідно до ч.4 ст.313 ЦК України, фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Згідно цього закону громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

Статтею 6 даного закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

В той же час, відповідно до ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 р. (скарга №28975/05), яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року, також зазначено, що співмірність обмежень у праві виїзду з країни у зв'язку з несплатою боргу виправдано лише остільки, оскільки це сприяє переслідуваної меті забезпечення повернення боргу.

Застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ в Україні як джерела права врегульовано Главою 4 та статтями 17-18 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов'язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

За змістом п.19 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, може звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є заходом забезпечення виконання судового рішення, який може бути застосований в разі невиконання зобов'язань, покладених судовим рішенням.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків, у зв'язку з чим і здійснюється примусове виконання.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов'язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

При цьому слід зазначити, що ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям.

Невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо.

Встановлення названих обставин дає суду підстави для відмови у поданні державного виконавця.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов'язання заходів визначається судом.

У зв'язку із цим не можна говорити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні у разі, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця Новоодеського РВ ДВС ГТУЮ від 06 березня 2018 року відкрито виконавче провадження №55945888 з виконання виконавчого листа №482/2232/15-ц, виданого 21 вересня 2017 року Новоодеським районним судом Миколаївської області, на виконання рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргову суму за нотаріальним посвідченим договором позики від 18 квітня 2013 року, станом на 25 травня 2016 року у розмірі 156 151 грн. 81 коп. (а.с.4.5).

Копію зазначеної постанови отримано боржником 15 березня 2018 року (а.с.6).

Державним виконавцем здійснено запити до Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України, Міністерства внутрішніх справ, відділу у Новоодеському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк», Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.7-13,16).

Згідно відповідей Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України, ОСОБА_3 пенсію не отримує та відомості про його доходи відсутні.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відповіді Міністерства внутрішніх справ України вбачається, що за боржником ОСОБА_3 транспортні засоби не числяться та відсутнє нерухоме майно.

Відповідно до відповіді Дільничної сільської ради Новоодеського району Миколаївської області ОСОБА_3 на території Дільничної сільської ради земельного паю та майна не має, проте має особисте селянське господарство площею 2.00 га

При цьому відомостей про те, чи повідомлений боржник про наявність в нього невиконаних зобов'язань та яким саме чином він ухиляється від виконання рішення суду матеріали справи не містять.

При зверненні до суду із поданням державний виконавець як на підставу для обрання такого обмеження послався на те, що боржник має боргові зобов'язання.

Втім, всупереч вимогам процесуального та матеріального права, суд першої інстанції не з'ясував чи дійсно боржник свідомо не виконує належні до виконання зобов'язання, не дав оцінку доказам, які зазначені державним виконавцем у поданні, тобто не провів повний і всебічний розгляд зазначеного подання державного виконавця.

При цьому, судом було лише зазначено, що в поданні та доданих до нього документах відсутні будь-які дані, які б свідчили про ухилення боржника від виконання грошового зобов'язання. Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що дана обставина не є безумовною підставою для відмови у задоволенні подання, без детального дослідження кожного доказу у справі.

До того ж, матеріалам виконавчого провадження судом першої інстанції в порушення вимог ЦПК України не була надана оцінка. При цьому, колегія суддів виходить з того, що суд же перевіряє достатність підстав для задоволення подання саме на час звернення до суду.

Проаналізувавши зазначені вище обставини по справі у їх сукупності, колегія суддів вважає, що районний суд дійшов передчасного висновку про необґрунтованість подання, враховуючи, що такий захід повинен бути виправданим, тобто знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування), тому ухвалу суду слід скасувати, а питання за поданням державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника слід направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 31 травня 2018 року - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 25 липня 2018 року