Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №333/1145/17 Головуючий у 1 інстанції Герасименко С.Г.
Провадження № 22-ц/778/1209/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

В позові зазначав, що 30.12.2015 року ОСОБА_5 отримала у позику від ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 2500 доларів США зі строком повернення до 30.12.2016 року, що підтверджується борговою розпискою, власноручно написаною ОСОБА_5, проте відповідач грошові кошти позивачу не повернула, від виконання взятих на себе зобов'язань щодо повернення коштів ухиляється.

Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь суму боргу за розпискою у розмірі 2500 доларів США, що станом на 03.03.2017 року становить 67 728,29 грн. стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 66210,75 грн., що є еквівалентом 2 500 доларів США за офіційним курсом валют НБУ станом на 18.10.2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 677,28 грн.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2017 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вона повернула борг за розпискою ОСОБА_4

ОСОБА_4 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оригінал розписки, який був наданий ним в судовому засіданні є єдиним борговим документом, який склала ОСОБА_3, отримуючи від нього грошові кошти в розмірі 2 500 доларів США.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тому рішення суду переглядається в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходи з того , що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконаола, належних допустимих доказів, які б вказували на виконання нею своїх зобов'язань за договором позики, або спростування написання боргової розписки, не надала.

Встановлено, що 30 грудня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір позики, за умовами якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 2500 доларів США.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником у момент передачі суми позики. Суму позики позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві готівкою в строк до 30 грудня 2016 року.

Відповідно до статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підставі ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що надана представником відповідача розписка не є оригіналом боргового документа, виходячи з того, що вона написана особисто позикодавцем ОСОБА_4 як зразок та передана ОСОБА_3 для переписання.

Колегія суддів погоджується с висновком суду першої інстанції, що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, належних та допустимих доказів, які б вказували на виконання останнім своїх зобов'язань за договором позики, або спростування написання боргової розписки, не надав, суд приходить до висновку про задоволення даного позову. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором позики у розмірі у розмірі 66210,75 грн., що є еквівалентом 2500 доларів США за офіційним курсом валют (гривні до долару США) Національного Банку України станом на день ухвалення рішення.

З огляду на наведене вбачається, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: