Справа № 296/7572/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" листопада 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Рожкової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

27.09.2018 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому з урахуванням уточнених заяв від 12.09.2018 та 18.09.2018 (а.с.70, 73-74) просила стягнути з відповідача на її користь борг у сумі 5259,00 грн., індексу інфляції 16 568,53 грн., а всього 21 827,53 грн. та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 24.05.2016 року між нею та ОСОБА_2 укладено усну домовленість про виконання позивачем монтажно-будівельних робіт в квартирі АДРЕСА_1, де проживає син відповідача. За умовами домовленості, ремонтні роботи виконані за найнижчою ціною, найнижчого рівня якості. Кошторис робіт складає 8259,00 грн., розрахунок робила відповідач особисто. Також сторони домовилися відстрочити розрахунок до 01 вересня 2016 року. Перший платіж у сумі 3000,00 грн. здійснений відразу, інші кошти відповідачем виплачені не були навіть після того, як позивач звернулася до правоохоронних органів. Зазначає, що відповідач і її син неодноразово погрожували та залякували її, внаслідок чого вона зверталася до лікаря, так як на фоні сильного потрясіння захворіла. У звязку з тим, що відповідач не бажає врегулювати спір мирним шляхом, позивач змушена звернутися до суду для захисту своїх прав.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира Бондарчука В.В. від 17.10.2017 року відкрито провадження у справі (а.с.17).

Відповідно до протоколу повторного автоматизовано розподілу справи між суддями від 13.07.2018 року, справу передано судді Рожковій О.С. для розгляду (а.с.65).

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира Рожкової О.С від 30.07.2018 року справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін (а.с.67).

11.09.2018 року позивачем подано заяву про допит в якості свідка дільничого інспектора Антонюка Р.А. (а.с.69).

12.09.2018 року позивач подала до суду заяву про проведення розрахунку індексації за всі місяці прострочення сплати боргу та про збільшення розміру моральної компенсації до 50 000,00 грн. (а.с.70).

18.09.2018 року позивачем подано розрахунок боргу з урахуванням індексу інфляції, а тому сума боргу становить 5259,00 грн., індекс інфляції 16 568,53 грн., а всього 21 827,53 грн. (а.с.73-74).

У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, після оголошеної перерви в судове засідання не зявилася, згідно поданої заяви просить провести розгляд справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.115).

Свідок ОСОБА_3, яка єдонькою позивача у судовому засіданні пояснила, що дійсно на ті кошти, які були надані відповідачем, її матірю - ОСОБА_1 проведено ремонт у квартирі АДРЕСА_2.

Свідок ОСОБА_4 також підтвердила, що ОСОБА_1 проводила ремонтні роботи у квартирі АДРЕСА_3.

Від відповідача відзив на позов до суду не надходив, в судове засідання не з'явилась, при цьому, судом вжито заходів щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке оприлюднено 30.10.2018 (а.с.106).

Відповідно ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно інформації розміщеної на офіційному сайті Державної судової адміністрації України 29.01.2018 року щодо оголошень про виклик у суд учасників процесу, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Пунктом 10 параграфу 2 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" ДСА України рекомендовано до 31 грудня 2018 року забезпечити створення та належне функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Враховуючи наведене, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи інформація про виклик у справі відповідача, третьої особи, свідка, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, розміщується безпосередньо судом на його офіційній сторінці веб-порталу судової влади України.

Відповідно до п. 15.8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України оприлюднення інформації щодо справи, визначеної цією редакцією Кодексу, на офіційному веб-порталі судової влади України здійснюється в порядку, визначеному Положенням про автоматизовану систему документообігу суду.

Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідач належним чином повідомлена про порядок розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Як встановлено, ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінюючи у сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 24.05.2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в усній формі домовилися про те, що позивач виконає монтажно-будівельні роботи у квартирі АДРЕСА_1, в якій фактично мешкає син відповідача.

Позивач зазначає, що квартира готувалася до продажу, тому необхідно було виконати наступні роботи: виведення затоків на стелі, шпаклівка та покраска стелі, ґрунтовка стін, шпаклівка стін, покраска стін, поклейка багетів, поклейка шпалер, покраска батарей опалення, шпаклювання откосів, шпаклювання стелі. (а.с.90-92). Кошторис ремонтних робіт складав 8259,00 грн. (а.с.96).

20.01.2017 року ОСОБА_1 направила відповідачеві на її адресу письмову вимогу, в якій вказала, що оскільки до 01.09.2016 року відповідач не виплатила в повному обсязі кошти за проведений косметичний ремонт квартири АДРЕСА_3, тому просить виплатити борг у розмірі 5259,00 грн. (а.с.12,13).

Крім того, позивач неодноразово зверталася до Житомирського відділу поліції, з приводу неналежного розрахунку по домовленості за проведення ремонтних робіт ОСОБА_2 (а.с.8,9).

В матеріалах справи міститься письмова заява від ОСОБА_2, в якій вона зазначає, що договорів з ОСОБА_1 ні в письмовій, ні в усній формі вона не укладала (а.с.55-56).

На підтвердження своїх позовних вимог позивач надала суду: виписку від невролога датовану 31.10.2016 року, з якої вбачається, що позивач скаржилася на біль в суглобах (а.с.10), чек на суму 560,00 грн., як оплату за МРТ поперекового відділу хребта та друк плівки (а.с.11), чеки на суму 353,23 грн. від 15.03.2018 року за оплату медикаментів, на суму 189,02 грн. та на суму 6,00 грн. (а.с.53), виписку з медичної картки ОСОБА_3 (а.с.72)

За положеннями п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У ч.3 ст. 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою ст.206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У ст. 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту)може зробити кожна зі сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч.1,3 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Умова про предмет договору підряду є істотною. Предметом договору підряду є індивідуалізований результат праці підрядника на який спрямована узгоджена воля сторін.

Умова щодо предмета договору підряду уточняється ціною підрядних робіт.

Ціна договору підряду це грошова сума, належна підрядникові за виконане замовлення. За статтею 843 ЦК України у договорі підряду визначається або конкретна ціна роботи, або способи її визначення. Отже, ціна може бути визначена в тексті договору підряду безпосередньо, або у договорі підряду може зазначатися спосіб визначення ціни. Крім того, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі, який містить постатейний перелік затрат на виконання робіт, є додатком до договору та його невідємною частиною.

За відсутності цих умов ціну може встановити суд на основі звичайно застосовуваних за аналогічні роботи цін з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.

Таким чином, закріплене у ЦК України визначення договору підряду дає підстави для висновку про те, що це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір. Причому консенсуальність договору підряду означає, що він визнається укладеним у момент одержання особою, що направила оферту, акцепту.

Відповідно до статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів установлюються в договорі підряду. Якщо в договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

При цьому в оферті та в акцепті щодо виконання будівельних підрядних робіт повинна бути чітко виражена воля осіб щодо істотних умов договору.

За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Позивач просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по оплаті монтажно-будівельних робіт в квартирі АДРЕСА_4.

Однак, як зазначила позивач з відповідачем у неї була наявна лише усна домовленість на придбання будівельних матеріалів та ремонт в квартирі.

Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, які саме роботи зобовязалась виконати позивач, останньою суду не надано.

Крім того, показання допитаних в суді свідків не є належними доказами укладення між сторонами договору підряду, оскільки належним доказом має бути письмовий договір з досягненням сторонами домовленості щодо істотних умов договору: обсягу робіт, строків виконання робіт, оплати робіт.

Враховуючи відсутність визначених між сторонами істотних умов договору підряду, позивачем під час розгляду справи не доведено обставин на підтвердження порядку, обсягу та строків виконання робіт та дотримання відповідачем умов щодо оплати виконаних робіт.

Таким чином, не зважаючи на доводи позивача щодо здійснення відповідачем на її користь оплати за виконані роботи у розмірі 3000 грн., суд позбавлений можливості перевірити підстави, за яких відповідач не сплатила позивачу решту коштів.

У матеріалах справи також відсутня проектно-кошторисна документація та інші додатки до договору підряду, підписані обома сторонами з чітким переліком видів робіт та їх орієнтовною вартістю, які мав виконати позивач як підрядник під час будівельно-монтажних робіт.

Аналогічна позиція щодо підтвердження належними доказами факту укладення договору будівельного підрядну висловлена і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 по справі № 523/6003/14-ц.

Складений ОСОБА_1 кошторис від 29.10.2018, що не підписаний відповідачем та наданий суду диск із записом телефонної розмови між сторонами, судом для підтвердження наявності правовідносин щодо укладення договору між сторонами, не приймається та правового значення для підтвердження позиції позивача значення не має.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення боргу у розмірі 6259,00 грн. є необґрунтованими та недоведеними належними та допустимими доказами, у звязку з чим, в їх задоволенні слід відмовити.

Щодо вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 16 568,53 гривень, то суд вважає що дана вимога не підлягає задоволенню, так як дані правовідносини виникають на підставі договору з надання послуг, а не з договору з виконання грошових зобовязань, а тому така вимога не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. суд зазначає наступне.

За приписами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у пунктах 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише тоді, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, а також при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Вимоги про стягнення з відповідача компенсації за спричинену моральну шкоду суд вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не надано суду відповідних доказів наявності такої шкоди, міри та характеру моральних переживань позивача тощо.

За встановлених вище обставин, суд не вбачає підстав для розподілу судових витрат, оскільки при відмові у задоволенні позовних вимог, відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.5, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-283 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд міста Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 03.12.2018.

Суддя О. С. Рожкова