Справа № 368/1607/17 Головуючий у І інстанції Закаблук О. В.
Провадження № 22-ц/780/2391/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 17.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: - ОСОБА_1,

суддів: Березовенко Р.В., Сержанюка А.С.,

при секретарі Немудрій Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 05 грудня 2017 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Приватне акціонерне товариство "Європейський страховий союз" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а :

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ПАТ «Європейський страховий союз», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, в якій позивач просив суд ухвалити рішення, на підставі якого:

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 (код НОМЕР_1) 23372 грн. 75 коп. матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 (код НОМЕР_1) 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди у звязку з пошкодженням автомобіля;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 (код НОМЕР_1) 800 грн. витрат на проведення експертного дослідження та складання висновку судовим експертом;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 (код НОМЕР_1) судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу та судового збору.

У грудні 2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла заява позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ПАТ «Європейський страховий союз», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди, в якій позивач просив суд винести ухвалу, на підставі якої:

- накласти арешт та заборони відчужувати автомобіль марки «Фольксваген 70Х02А», державний номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в результаті ДТП.

На його вимогу про відшкодування завданої йому відповідачем матеріальної шкоди відповідач ігнорує. При цьому заявляє, що у разі якщо він (позивач) буде занадто сильно наполягати на відшкодуванні шкоди, то нічого не отримає, оскільки в нього не так багато майна, а майно, яке наявне у нього, він переоформить на когось іншого.

На даний час за інформацією позивача відповідач має намір переоформити наявний в нього автомобіль марки «Фольксваген 70Х02А» державний номерний знак AM 4577 ВА, щоб не відшкодовувати йому шкоду, і уникаючи таким чином цивільно-правової відповідальності щодо відшкодування шкоди.

Враховуючи те, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди права та інтересам його як позивача (відчуження наявного майна) та не відшкодування шкоди до ухвалення судом рішення за даним позовом, зазначав, що необхідно вжити заходів забезпечення позову шляхом накладенням арешту на автомобіль відповідача.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 05 грудня 2017 року заяву задоволено.

Забезпечено позов шляхом:

- накладення арешту на рухоме майно, яким є автомобіль марки «VOLKSVAGEN», моделі «70Х02А», вантажопасажирський - В, номер шасі WV1ZZZ70Z1Н116769, реєстраційний номер НОМЕР_3, власником якого є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець Азербайджан, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично проживаючого за адресою: фактично проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. ЗаболотногоАДРЕСА_1.

- заборонено будь - яким особам, (власнику, нотаріусам, реєстраторам, тощо), укладати угоди щодо рухового майна, яким є автомобіль марки «VOLKSVAGEN», моделі «70Х02А», вантажопасажирський - В, номер шасі WV1ZZZ70Z1Н116769, реєстраційний номер НОМЕР_3, власником якого є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець Азербайджан, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично проживаючого за адресою: фактично проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. ЗаболотногоАДРЕСА_2, проводити його реєстрацію, перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали про забезпечення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення позову застосовуються з врахуванням вимог необхідності, достатності і вони є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч.1 ст.151 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи), суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені ЦПК України заходи забезпечення позову.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, на підставі змісту заяви про забезпечення позову, остання відповідала вимогам ч.2 ст.151 ЦПК України, а саме, в ній зазначено причини, у звязку з якими необхідно було забезпечити позов, та зазначено вид забезпечення позову, який слід було застосувати, і обґрунтована його необхідність.

За ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЦПК України у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд вірно вважав, що заява про забезпечення позову відповідала вимогам ч.2 ст.151 ЦПК України та ч.3 ст.152 ЦПК України.

Вид забезпечення позову, який просив застосувати позивач, не входить до переліку заборон, які зазначені в ч.ч.4 - 9 ст.152 ЦПК України.

Згідно з ч.5 ст.153 ЦПК України про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Копія ухвали надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення.

За ч.9 ст.153 ЦПК України ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Згідно з ч.1 ст.151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК України, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляду заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч.1 ст.152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч.4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Судам слід враховувати, що у справах окремих категорій позови можна забезпечувати за допомогою спеціальних заходів, які регулюються нормами відповідних законів.

Відповідно до п.4 Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Як вірно зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Причому, як неодноразово наголошується у рішеннях Європейського суду з прав людини, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Отже, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Тобто держава несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

З огляду на вищенаведене, дослідивши матеріали справи та враховуючи обєктивні обставини справи, викладені позивачем в мотивувальній частині заяви про забезпечення позову, оцінивши обґрунтованість заяви про забезпечення позову, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам, також оцінивши ризики невиконання рішення суду в разі задоволення позову, з метою забезпечення виконання рішення суду, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд першої інстанції вірно вважав, що клопотання позивача підлягало до задоволення шляхом накладення арешту та заборони відчуження автомобіля марки «Фольксваген 70Х02А», державний номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2.

Крім того, як вірно вважав суд, цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в судовому рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення постановлене з дотриманням вимог процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 05 грудня 2017 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: