Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 520/4401/16-ц

провадження № 61-22016св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради,

представники позивача: Довганюк Іванна Іванівна, Шеіна Лариса Григорівна, Балюк Олена Миколаївна, Кулібабіна Ганна Вікторівна, Пужакова Єлизавета Сергіївна,

відповідач - ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2016 року у складі судді Огренич І. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 13 квітня

2017 року у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Таварткіладзе О. М.,

Сєвєрової Є. С.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення надміру виплаченої щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_7 не мав права на отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, так як при зверненні до управління соціального захисту населення у Київському району м. Одеси вказав недостовірні дані, а саме - відсутність у нього або у будь-кого із членів сім'ї у власності житлового приміщення, що фактично не відповідає вказаним обставинам.

Ураховуючи викладене, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради просив суд стягнути з ОСОБА_7 на його користь надміру нараховані кошти в сумі 5 304 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2016 року

у задоволенні позову Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що наявність у ОСОБА_7 на праві власності 1/2 частини садового будинку не є підставою для обмеження його щодо отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання. Садовий будинок - це будівля для літнього (сезонного) використання, яке в питаннях нормування площі забудови, зовнішніх конструкцій та інженерного обладнання не відповідає нормативам, встановленим для жилих будинків, а також будь-хто з членів сім'ї

ОСОБА_7 не має у власності житлового приміщення.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13 квітня 2017 року апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради відхилено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 листопада

2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що будь-хто з членів сім'ї ОСОБА_7 не має у власності житлового приміщення, а садовий будинок - це будівля для літнього (сезонного) використання. Отже, адресна допомога надана відповідачу з урахуванням вимог закону, а підстави для задоволення зазначених вимог відсутні.

У касаційнійскарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Посилався на те, що

ОСОБА_7 не мав права на отримання грошової допомоги, оскільки при зверненні до управління у заяві про взяття на облік вказав, що у наявності у нього або у будь-кого із членів сім'ї у власності житлового приміщення немає. При цьому належний на праві власності відповідачу садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 відповідає вимогам, які пред'являються до житлових будинків та придатні для постійного (всесезонного) проживання протягом року.

Відзив на касаційну скаргу сторонами не подано.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 17 листопада 2014 року ОСОБА_7 звернувся до управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси із заявою про взяття його на облік як особи, що переміщується з тимчасово окупованої території України або проведення антитерористичної операції та про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Надав відповідні документі, зокрема і свідоцтво про право на спадщину від 23 січня 2003 року, згідно якого ОСОБА_7 на праві власності належить 1/2 частина садового будинку АДРЕСА_1

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Внутрішньо переміщені особи отримують щомісячну адресну допомогу за правилами, встановленими Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505.

За період з 17 листопада 2014 року по 14 січня 2016 року ОСОБА_7. нарахована та виплачена грошова допомога на загальну суму 5 304 грн.

Загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

Відмовляючи у задоволенні позову Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли обґрунтованого висновку про те, що будь-хто з членів сім'ї ОСОБА_7 не має у власності житлового приміщення, а садовий будинок - це будівля для літнього (сезонного) використання. Крім того, судами попередніх інстанцій не встановлено факту недобросовісного набуття ОСОБА_7 отриманих коштів у розмірі 5 304 грн, які є соціальною допомогою, призначеною йому Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради, тому відповідно до статті 1215 ЦК України поверненню зазначена сума не підлягає.

Посилання касаційної скарги на те, що наявність садового будинку позбавляла права ОСОБА_7 на отримання соціальної допомоги не є підставою для задоволення позовних вимог Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, так як не засвідчує недобросовісність останнього, оскільки садовий будинок - це будівля для літнього (сезонного) використання, яке в питаннях нормування площі забудови, зовнішніх конструкцій та інженерного обладнання не відповідає нормативам, встановленим для жилих будинків.

Доводи касаційної скарги висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю.В. Черняк