АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5059/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2018 року м. Київ

Справа № 753/1084/18

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання -Станішевської Б.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Дарницького районного суду м.Києва постановлену 28 березня 2018 року у складі судді Трусової Т.О.,

у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії, рішення та бездіяльність державного виконавця та начальника Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою до на дії, рішення та бездіяльність державних виконавців Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та начальника відділу ОСОБА_5 у виконавчому провадженні № 32339140.

Скаргу обґрунтовувала тим, що з 25 квітня 2012 року по 7 серпня 2015 року Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби міста Київ здійснювалось виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-211/10, виданого Дарницьким районним судом м. Києва, щодо стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь стягувана ОСОБА_6 заборгованості у загальній сумі 14 272 грн. В рамках вказаного виконавчого провадження 15 лютого 2013 року державний виконавець ОСОБА_3 склав акт опису й арешту майна № 1040/8, в якому було зазначено, що майно потребує експертної оцінки. На зауваження представника боржника щодо незгоди з вартістю речей державний виконавець пояснив, що у таблиці проставлена орієнтовна вартість речей, та він буде призначати експертну оцінку майна, оскільки не може визначити його точну вартість.

Під час ознайомлення представника боржника з матеріалами виконавчого провадження влітку 2013 р. державний виконавець ОСОБА_3 повідомив, що ним винесено постанову про призначення експерта, і після проведення оцінки про її результати будуть повідомлені сторони, які зможуть її оскаржити. Під час останнього спілкування з ОСОБА_3 у серпні 2013 р. він заявив, що очікує результати оцінки, про які повідомить сторони.

13 травня 2017 року після ознайомлення представника з матеріалами виконавчого провадження боржнику стало відомо, що ще у 2015 році виконавче провадження закінчено на підставі ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», при цьому жодного процесуального документу, повідомлення, постанови, тощо вона не отримувала.

Просила суд визнати неправомірними дії (бездіяльність) державного виконавця ОСОБА_3 та начальника відділу ОСОБА_5, щодо не проведення оцінки майна у законний спосіб та підготовки і направлення матеріалів виконавчого провадження для передачі на реалізацію арештованого майна без отримання його експертної оцінки; визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця ОСОБА_4 стосовно не складання акту щодо наявності обставин повернення виконавчого документа в порядку ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» та стосовно не направлення боржнику копії постанови про повернення виконавчого документа; визнати незаконною постановою державного виконавця ОСОБА_4 від 7 серпня 2015 про повернення виконавчого документа стягувачу; в порядку ч. 2 ст. 387 ЦПК України зобов'язати начальника відділу скасувати постанову від 7 серпня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу та відновити виконавче провадження на підставі ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження».

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 30 серпня 2017 року скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 6 грудня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково, ухвала Дарницького районного суду м.Києва від 30 серпня 2017 року скасовано і справу передано на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Скасовуючи ухвалу , апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції не перевірив належним чином всіх доводів скарги, зокрема причини не проведення експертної оцінки, відсутність можливості у боржника оскаржити акт опису майна, вартість майна, яка була визначена державним виконавцем при проведенні опису цього майна. Крім того, апеляційний суд зазначив в своїй ухвалі про те, що поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що понад три роки ні ОСОБА_2, ні її представник не цікавилися ходом виконавчого провадження.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2018 року залишено без розгляду скаргу ОСОБА_2 на дії, рішення та бездіяльність державного виконавця та начальника відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м.Києві.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права, зокрема, неправильного дослідження обставин справи та їх оцінки, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції у порядку ст. 379 ЦПК України.

Суд першої інстанції безпідставно посилається на порушення ОСОБА_2 вимог ст.ст. 126, 449 ЦПК України, оскільки скаргу було подано в межах десятиденного строку з моменту коли сторона дізналася про порушення її права, що підтверджується датою ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та датою реєстрації скарги.

Вважає, що в даній справі відбулося застосування необґрунтованих мотивів при винесенні ухвали суду, адже на сьогодні в ЦПК України, як головному кодифікованому акті, що регулює порядок розгляду цивільних справ не міститься обов'язок позивача (скаржника, боржника) самостійно цікавитись станом провадження.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подано.

Відповідно до п.8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судове засідання особи, дії, рішення та бездіяльність яких оскаржуються, а також ОСОБА_6 не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення ( а.с.182-183), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

В судовому засідання представник ОСОБА_2- ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про залишення скарги ОСОБА_2 без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 пропущений встановлений процесуальним законом десятиденний строк оскарження, оскільки ні боржник, ні її представник понад три роки не цікавився ходом виконавчого провадження, скарга подана майже через два роки після прийняття рішення про повернення виконавчого документа стягувачу, клопотання про поновлення строку представник скаржника не заявляв. Крім того, суд вважав, що звернення боржника до суду зі скаргою зі спливом такого строку не відповідає засаді розумного строку.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом постановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з п.а ч.1, ч.2 ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Зі змісту скарги ОСОБА_2 вбачається, що остання оскаржує рішення та дії державного виконавця ОСОБА_3 та начальника ВДВС Дарницького РУЮ ОСОБА_5, які полягають в тому, що вони підготували та направили матеріали виконавчого провадження для передачі на реалізацію арештованого майна, не дочекавшись результатів оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, який був залучений постановою державного виконавця 31 липня 2013 року, яка до цих пір ніким не скасована. Оскаржуючи рішення та дії державного виконавця ОСОБА_4, ОСОБА_2 обґрунтовувала свої вимоги тим, що державний виконавець належним чином не дослідила матеріали прийнятого провадження, не звернула уваги на процесуальні порушення попереднього виконавця, як наслідок, не усунула ці порушення, не провела законної оцінки майна.

З матеріалів виконавчого провадження, копія якого наявна в матеріалах справи, слідує, що аукціон з реалізації арештованого рухомого майна боржника ОСОБА_2 відбувся 20 вересня 2013 року, при цьому оголошення про його проведення із зазначенням стартової ціни лоту було опубліковано на сайті ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 3 вересня 2013 року під № 518963 (а.с.97,98).

Постановою старшого державного виконавця ОСОБА_4, Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м.Києві від 7 серпня 2015 року виконавчий лист № 2-211/10, виданий 9 квітня 2012 року Дарницьким районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 заборгованості в загальній сумі боргу 14272 грн., повернутий стягувану на підставі п.1 ч.1 ст.47, ст..50 Закону України «Про виконавче провадження» ( відсутність майна у боржника, на яке можливо звернути стягнення).

Як пояснив в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 виконавчий лист стягувачем ОСОБА_8 повторно пред'явлений до виконання не був.

Суд першої інстанції, зважаючи на те, що про реалізацію арештованого майна за ціною, зазначеною в акті опису й арешту майна, боржник повинен був дізнатися з публікації на сайті ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, дійшов вірного висновку, що скаржник звернувся до суду зі скаргою з пропуском встановленого десятиденного строку, а за відсутності клопотання скаржника про поновлення процесуальних строків для подання скарги цілком обґрунтовано та законно залишив скаргу без розгляду.

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних прав людини провадження з виконання судових рішень є самостійною і невід'ємною частиною судового розгляду, невід'ємною стадією процесу правосуддя.

Сторонами виконавчого провадження є стягував і боржник. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення (Закон України «Про виконавче провадження»).

Оскільки виконання судового рішення є невід'ємною частиною судового розгляду, то суд вважає можливим при розгляді цієї справи застосувати практику Європейського суду з прав люди в наступних справах.

Так, у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 3 квітня 2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження ( рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, п.27, рішення від 26 квітня 2007 року), та «Трух проти України», заява № 50966/99від 14 жовтня 2013 року)

Крім того, Європейський суд з прав людини 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, враховуючи що ОСОБА_2 була обізнана про наявність виконавчого провадження, про реалізацію арештованого майна за ціною, зазначеною в акті пису й арешту майна, повинна буда дізнатися в 2013 році, але протягом майже чотирьох років до 17 травня 2017 року не вживала заходів, щоб дізнатися про стан відомого їй виконавчого провадження, а тому сам по собі факт не направлення боржнику копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу в 2015 році, не дає підстав уважати, що про порушення свого права боржник дізнався 17 травня 2017 року, з моменту ознайомлення її представником з матеріалами виконавчого провадження, і, що саме з цієї дати починається перебіг встановленого законом десятиденного строку на подачу скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті судового рішення дотримані норми процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, доводи апеляційної скарги висновків не спростовують і не впливають на їх правильність.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 28 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст складений 20 липня 2018 року.

Суддя-доповідач: О.І.Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус