Справа № 433/681/17
Провадження № 22ц/782/391/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року Апеляційний суд Луганської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Дронської І.О., Коновалової В.А.,

за участю секретаря Єгорової О.П.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,

учасники справи: позивач ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргуОСОБА_5 в особі свого представника ОСОБА_3

на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 14 березня 2018 року, ухваленого Сватівським районним судом у складі: судді Осіпенко Л.М. в приміщенні того ж суду, дата складення повного тексту рішення - 26 березня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, який згодом уточнив, в обґрунтування якого посилався на те, що 07 липня 2006 року рішенням Жовтневого районного суду м. Луганська з нього стягненона користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 24 червня 2005 року. Після ухвалення рішення його матеріальний та сімейний стан змінився, в іншому шлюбі народилося двоє дітей, а саме: син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, його дружина знаходиться у декретній відпустці, з 2012 до 2015 року був інвалідом, з 01.09.2015 року до 01.05.2016 року не отримував доходу та не міг влаштуватися на роботу за спеціальністю, проте увесь час намагався допомагати дочці.

Оскільки матеріальний стан позивача суттєво змінився, на підставі вимог ст. 192 СК України просив зменшити розмір стягуваних з нього на користь відповідача аліментів, змінивши спосіб їх стягнення та стягнути з нього аліментів у твердій (фіксованій) грошовій сумі у розмірі 1200 грн. щомісячно з відповідною індексацією відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» до повноліття доньки.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, оскільки вважав, що позивач не надав суду доказів, що у нього змінився матеріальний стан, у звязку із чим він не може сплачувати аліментів у визначеному рішенням суду розмірі, а наявність у позивача двох малолітніх дітей не є підставою для зменшення розміру аліментів. Позивачка ніде не працює, і єдине джерело існування для неї та її доньки аліменти, які стягуються з позивача.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 14 березня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Змінено розмір стягуваних аліментів за рішенням Жовтневого районного суду м. Луганська від 07 липня 2007 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання дитини ОСОБА_6 з ? частини із всіх видів доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на тверду (фіксовану) грошову суму у розмірі 2000,00 грн., але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_5 в особі свого представника ОСОБА_3 звернулась з апеляційною скаргою, вважає, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення Сватівського районного суду Луганської області від 14 березня 2018 року скасувати, рішення Жовтневого районного суду м. Луганська від 07 липня 2007 року залишити без змін.

Доводами апеляційної скарги є відсутність доказів того, що у позивача змінився матеріальний стан, у звязку з чим він не може сплачувати аліменти в раніше визначеному рішенням розмірі; відсутність доказів, що позивач є на даний час інвалідом II групи загального захворювання та наявності у нього додаткових витрат на його лікування двох малолітніх дітей від другого шлюбу, за якими має піклуватися не лише батько; не були досліджені в суді першої інстанції докази про наявність хвороби серця ОСОБА_6. Визначений судом рішенням розмір аліментів не дає змогу дитині повноцінно жити, лікуватися, навчатися.

На апеляційну скаргу відповідача надійшов відзив представника позивача ОСОБА_9 , в якому просить залишити рішення в силі, а апеляційну скаргу відхилити, в якому зазначив, що рішення винесене на підставі належних доказів та відповідно до норм законодавства України.

Апеляційне провадження у справі відкрито 22 травня 2018 року після усунення відповідачем недоліків апеляційної скарги, ухвалою суду від 01 червня 2018 року справу призначено до апеляційного розгляду о 10- й год. 18 червня 2018 року в режимі відеоконференції в Апеляційному суді м. Києва. 18 червня 2018 року апеляційний розгляд справи не відбувся у звязку із знаходженням судді-доповідача ОСОБА_10 у щорічній оплачуваній відпустці (а.с. 207) ; розгляд справи призначений на 17.07.2018 року о 14-й.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу.

Представники позивача ОСОБА_9 та ОСОБА_2 в судовому засіданні не визнали скаргу та підтримали відзив на неї.

Позивач та відповідач в судове засідання не зявилися, про дату, час і місце повідомлені належним чином, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги,колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували у шлюбі до 26 червня 2007 року, від якого мають неповнолітню дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка проживає із матірю.

07 липня 2006 року рішенням Жовтневого районного суду м. Луганська з позивача ОСОБА_4 стягнутона користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини - доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 24 червня 2005 року (а.с. 5 т. 1).

Виданий на підставі вказаного рішення суду виконавчий лист знаходиться на виконанні в Відділі виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 6 т.1).

11.09.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 було укладено шлюб, актовий запис № 1872, про що свідчить відмітка у паспорті ОСОБА_4 (а.с. 11 т. 1).

Від вказаного шлюбу у позивача народилося двоє дітей, а саме: син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 15-16 т. 1).

Згідно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб платників податків станом на 10.11.2017 року дохід позивача ОСОБА_4С за перше півріччя 2017 року становить 91918,13 грн., утриманий податок 16545,28 грн. (а.с. 4-7 т. 2).

Встановивши, що у позивача сталися зміни у сімейному та майновому стані, оскільки на його утриманні перебуває ще двоє малолітніх дітей, на яких також має розподілятися дохід позивача, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а також обовязок обох батьків утримувати свою дитину, суд вважав вказані обставини у розумінні статті 192 СК України такими, що дають підстави для зміну способу та розміру стягуваних з нього на утриманні доньки сторін аліментів.

Такий висновок суду ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина 3 статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того відповідно до частини 1 статті 184 СК суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до статті 183 та статті 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Саме таких висновків про застосування відповідних норм права дійшов Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постановах від 06 червня 2018 року (справа №138/594/17-ц, № 383/160/17-ц), які згідно частини 4 статті 363 ЦПК України є обовязковими при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин судом.

Частково задовольняючи позовні вимоги та змінюючи спосіб стягнення аліментів та їх розмір з ? доходів позивача до 2000 грн. щомісячно, суд виходив із правильно оцінених наданих сторонами доказів.

Матеріали справи містять відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків щодо ОСОБА_4, з якого вбачається, що на час ухвалення рішення про стягнення з останнього аліментів на користь відповідача ОСОБА_5 за 2006 рік він мав дохід за рік 100732,07 грн., утриманий податок 12843,65 грн. (а.с. 4 т. 2), і за мінусом ? частки цього доходу на сплату аліментів щомісячно мав дохід 5493,03 грн. на місяць на одного себе.

Щодо майнового стану позивача на час звернення до суду та розгляду справи судом дохід позивача за 1 півріччя 2017 року становив 91918,13, утриманий податок 16545,28 грн. і за мінусом ? частки на сплату аліментів 9421,61 грн. щомісяця на себе та двох своїх малолітніх дітей, а також непрацездатну дружину, яку він має утримувати до досягнення молодшою дитиною віку 3-х років з огляду на вимоги частини 2 статті 84 СК України.

Таким чином, позивачем дійсно доведено, що з урахуванням змін у його сімейному стані відбулися і зміни у його майновому стані, який погіршився і який унеможливлює сплату аліментів у раніше визначеному судом розміру та підлягає відповідній зміні.

З урахуванням всіх обставин по справі, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік» від 07.12.2017 р. № 2246-VIII розміру прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року 1860 грн., обовязку обох батьків утримувати дитину, судом вірно визначений розмір аліментів 2000 грн. щомісячно.

Довід апеляційної скарги про незаконність судового рішення з огляду на хворобу дитини сторін не заслуговує на увагу, оскільки відповідач не позбавлена права ставити питання про стягнення додаткових витрат на дитину у відповідності до вимог ст. 185 СК України у звязку із лікуванням.

Як не заслуговують на увагу і посилання в апеляційній скарзі на те, що розмір аліментів не можна зменшуватися, оскільки стягувані з позивача аліменти є єдиним джерелом існування відповідача та дитини сторін, оскільки перед неповнолітньою дитиною позивач має обовязок у вигляду утримання до досягнення повноліття, у той час, коли колишня дружина набуває такого права згідно сімейного законодавства лише за певних умов, які не є предметом розглядуваної справи.

Спростовується висновками суду і довід апеляційної скарги про те, що позивач не надав доказів того, що він на даний час є інвалідом П групи загального захворювання і потребує додаткових витрат на своє лікування, оскільки вказана обставина судом не враховувалась під час зміни розміру та способу сплати аліментів. Як не враховувалась судом і обставина начебто потреби у додаткових витратах на лікування двох малолітніх дітей позивача.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Натомість, частково задовольняючи позовні вимоги та визначаючи аліменти у твердій грошовій сумі, суд не звернув уваги на те, що передбачений ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з огляду на вимоги ст.ст. 181, 182, 183, 184 СК України застосовується лише до аліментів, визначених у частці від доходу.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд скасовує рішення повністю або частково та ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює рішення, якщо суд неправильно застосував норми матеріального права, тому в наведеній частині рішення суду підлягає скасуванню, а в іншій частині як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Щодо описки суду у тексті рішення в частині дати ухвалення рішення Жовтневого районного суду м. Луганська про стягнення з ОСОБА_4на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 24 червня 2005 року «07 липня 2007 року» замість фактичного 07 липня 2006 року, то вказане питання суд може вирішити з власної ініціативи або за заяво учасників справи відповідно до вимог статті 269 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, Апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в особі свого представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 14 березня 2018 року скасувати в частині визначення судом мінімального розміру аліментів не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 20 липня 2018 року.

Головуючий

Судді