АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 629/874/18 ( Категорія: інші)

Провадження № 22-ц/790/2818/18

12 липня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Харківській області

на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 березня 2018 року (суддя Попов О.Г.)

у цивільній справі № 629/874/18 за клопотанням Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в інтересах громадянина ОСОБА_3 Республіки Німеччина - ОСОБА_4 Ніколаса, заінтересована особа: ОСОБА_5

про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення іноземного суду, -

встановив:

16.02.2018 року Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, в особі представника ОСОБА_6, звернулося у суд з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення іноземного суду, у якому просило визнати та надати дозвіл на примусове виконання в Україні рішення Окружного Суду Фрайзінгу від 26 липня 2017 року ( справа № 4 F 543/16) про передачу ОСОБА_4 виключного права щодо визначення місця перебування дитини Мелісси ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і передачу дитини її батьку ОСОБА_4.

Клопотання обґрунтовано тим, що 26 липня 2017 року Окружним Судом Фрайзінгу (Федеральна Республіка Німеччина) ухвалено рішення про передачу ОСОБА_4 батькові дитини Мелісси ОСОБА_4 ( далі Стягувач) виключного права про визначення місця перебування дитини та передачу дитини батькові. Рішення німецького суду допущено до негайного виконання.

13 листопада 2017 року до Міністерства юстиції України через Федеральне відомство юстиції ФРН надійшло клопотання стягувача, який постійно проживає за кордоном, про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення німецького суду.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.03.2018 року клопотання Головного територіального управління юстиції у Харківській області в інтересах залишено без розгляду та повернуто заявнику.

Головне територіальне управління юстиції у Харківській області на це судове рішення звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи,

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що міжнародним договором, на підставі якого можливо визнати рішення німецького суду на території України, є Конвенція про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей 1996 року( надалі Конвенція 1996 року), яка набула чинності для України з 1 лютого 2008року, й учасницею якої є ОСОБА_3 Республіка Німеччина.

Також зазначає, що рішення Окружного Суду Фрайзінгу від 26 липня 2017 року було допущено до негайного виконання, містить відповідну відмітку, а отже набрало законної сили.

Викладені в ухвалі суду висновки не ґрунтуються на законі.

ОСОБА_5 надала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила у задоволенні апеляційної скарги Головного територіального управління юстиції у Харківській області відмовити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що клопотання не оформлено відповідно до вимог ЦПК , т.я. не містить мотивів його подання; що копія рішення іноземного суду не засвідчена в установленому порядку, до клопотання не додано документ, що підтверджує набрання рішенням іноземного суду законної сили, а також документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалу суду скасуванню з направленням справи для розгляду до суду першої інстанції за таких підстав.

Згідно ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Відповідно до ст. 81 Закону України « Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно ст. 82 ЗУ «Про міжнародне приватне право», визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Відповідно до ст. 23 Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей» від 19.10.1996р., ратифікованої Україною 14.09.2006р. та ратифікованої ФРН 17.09.2010р., заходи, вжиті органами Договірною Держави, визнаються в силу закону в усіх інших Договірних Державах. Будь-яка зацікавлена особа може звернутися до компетентних органів Договірної Держави з проханням по прийняття рішення щодо визнання або невизнання заходу, ужитого в іншій Договірній Державі. Процедура визначається правом Держави, в якій подається прохання (ст. 24 Конвенції). При цьому кожна Договірна Держава застосовує до визнання з метою виконання або реєстрації просту та швидку процедуру (ст. 26 Конвенції). Тобто, процедура визнання рішення німецького суду на території Українку даному випадку визначається правом України.

Відповідно до ст.462 ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Відповідно до ст.466 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, зокрема, повинно містити мотиви подання клопотання.

До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи, зокрема,

- офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні);

-документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи;

- документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше);

Постановляючи ухвалу від 20 березня 2018 року про залишення клопотання ГТУЮ у Харківській області без розгляду суд у якості підстави посилався на те, що заявником не додано до клопотання усі необхідні документи, передбачені ч.3 ст. 466 ЦПК України.

Частиною 3 ст.466 ЦПК України передбачено, що якщо міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи:

1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання;

2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні);

3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи;

4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше);

5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником);

6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Разом з тим, матеріали справи не містять безумовних даних, які б вказували на порушення представником ГТУЮ у Харківській області вимог закону, так як з ним дотримана формальна сторона про дотримання вимог ч.3 ст.466 ЦПК України, зважуючи на перелік та обсяг вказаних ним в додатку до заяви документів.

Усупереч вимог статті 360 ЦПК України суд першої інстанції в ухвалі від 20.03.2018 року не навів мотиви, з яких він дійшов до висновку, що до клопотання ГТУЮ у Харківській області не додано документів, передбачених ч.3 ст.466 ЦПК України, яких саме, та зазначив який з наданих заявником додатків не відповідає вказаним вимогам за змістом чи за оформленням.

Оскільки суд не вмотивував ухвалу і не зазначив які саме недоліки поданих ГТУЮ у Харківській області додатків до заяви не відповідає приписам статті 466 ЦПК України, апеляційний суд позбавлений можливості надати таким висновкам оцінку і постановити відповідне судове рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374, ст.ст.379, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Харківській області задовольнити.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20 березня 2018 року скасуватиі направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до статті 389 ЦПК України, не підлягає.

Повне судове рішення складено 17 липня 2018 року

Головуючий П.В. Кісь

Судді: І.В. Бурлака

ОСОБА_2