Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.07.2018 Справа №607/10686/16-ц

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Вийванко О.М.

за участю секретаря судового засідання Хримко У. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНОГОССТРАХ» про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (надалі ПАТ «Акцент-Банк») про стягнення коштів.

Позовні вимоги аргументовано наступним.

26 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено договір фінансового лізингу №А300А+00730008, відповідно до умов якого 05 червня 2015 року позивач перерахував відповідачу авансовий внесок в розмірі 93330,00 грн. 20 травня 2016 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду тернопільської області у справі №607/17947/15-ц визнано недійсним, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» договір фінансового лізингу від 26 травня 2015 року №А300А+00730008 у звязку із його нікчемністю. При розгляді справи в суді питання про застосування наслідків нікчемного правочину не вирішено, сплачені відповідачу кошти в якості авансу не стягнуто. З підстав наведених вище ОСОБА_1 вважає, що ПАТ «Акцент-Банк» отримав від позивача кошти без достатньої правової підстави та зобовязаний їх повернути. Відтак позивач посилаючись на статті 216, 236, 1212 ЦК України, Закон України «Про захист прав споживачів» просить задовольнити його позов та просить стягнути з відповідача в його користь 93330,00 грн. сплаченого авансового платежу.

У відзиві на позовну заяву представник ПАТ «Акцент-Банк» зазначає про те, що зазначені позовні вимоги незаконні, необґрунтовані та не підлягають до задоволення з огляду на те, що зобовязання за договором фінансового лізингу, який визнано недійсним, припиняються лише на майбутнє, а тому кошти сплачені позивачем не підлягають поверненню.

20 травня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення, яким визнано недійсним договір фінансового лізингу, укладений між ОСОБА_1 та Банком. Однак з моменту ухвалення рішення до дня подачі відзиву позивач не повернув автомобіль відповідачу та продовжує безпідставно ним користуватися, не сплачуючи при цьому платежі за користування предметом лізингу. ОСОБА_1 належним чином обовязки за договором фінансового лізингу не виконував у звязку з чим у нього перед Банком існує заборгованість як по оплаті за користування предметом лізингу так і по оплаті вартості предмету лізингу та становить 542034,09 грн.

Як слідує з матеріалів справи, за 26 місяців користування автомобілем позивач мав сплатити на користь відповідача 166306,39 грн. Також, з розрахунку собівартості послуги за користування автомобілем за договором фінансового лізингу вбачаються збитки завдані Банку протиправними діями ОСОБА_1: за амортизацію вартості авто 135980,81 грн.; за неотриманий прибуток 20% рентабельності 60457,44 грн. Таким чином, сума стягнення грошових коштів з ПАТ «Акцент-Банк» на користь позивача підлягає зменшенню на суму плати за користування предметом лізингу, амортизації та збитків відповідача.

Посилаючись на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справах №3-934гс16, №3-826гс16, представник ПАТ «Акцент-Банк» зазначає, що у суду немає підстав стягувати з Банку всі суми, сплачені позивачем за договором фінансового лізингу, та які зокрема містять в собі плату за користування предметом лізингу, яка за своєю природою є платою за користування майном (автомобілем). В разі застосування судом наслідків недійсності правочину, крім стягнення коштів за договором лізингу, слід зобовязати ОСОБА_1 повернути ПАТ «Акцент-Банк» предмет лізингу автомобіль Hyundai Accent, номер кузова Z94CT41CAER313674, р.н. НОМЕР_1.

Представник позивача у відповіді на відзив зазначила, що у червні 2015 року ОСОБА_2 шахрайським шляхом заволодів автомобілем Хюндай акцент, д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 311000,00 грн., який був оформлений згідно договору лізингу на ОСОБА_1 З цього приводу позивач звернувся до правоохоронних органів і повідомив Тернопільське відділення ПАТ «Акцент-Банк». На даний час транспортний засіб перебуває у розшуку, а кримінальне провадження триває. Тобто, з червня 2015 року ОСОБА_1 не користується вказаним вище автомобілем.

05 червня 2015 року між ПАТ «СК «Інгострах» та ПАТ «А-Банк» було укладено договір добровільного страхування ризиків, повязаних з експлуатацією наземного транспортного засобу А33ТСРS-15552Т9 від 05 червня 2015 року. Предметом договору є страхування транспортного засобу Hyundai Accent, д.н. НОМЕР_1. Відповідно після втрати автомобіля має місце страховий випадок, а тому позивач припинив користуватись предметом лізингу та припинив виконувати свої зобовязання за договором фінансового лізингу.

20 травня 2016 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду вказаний договір фінансового лізингу визнаний нікчемним у звязку з порушеннями при його укладенні, а 23 лютого 2017 року за рішенням Тернопільського міськрайонного суду, на підставі ч.1 ст.216 ЦК України, в користь ОСОБА_1 було стягнуто кошти в сумі 93330,00 грн.

Оскільки предмет договору фінансового лізингу - автомобіль марки Хюндай акцент, д.н.з. НОМЕР_1, належав і належить ПАТ «Акцент-Банк» (копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 542702 від 13 листопада 2014 року) і зважаючи на вищезгадане ніколи не буде належати ОСОБА_1, представник позивача вважає, що у виниклих між сторонами правовідносинах реституція не може застосовуватись.

Водночас представник ПАТ «Акцент Банк» в своїх поясненнях від 18 червня 2018 року вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є по суті односторонньою реституцією. Однак за змістом ст.216 ЦК України, правила реституції застосовуються для двох сторін правочину. Тобто, суд, застосовуючи реституцію, має також вирішити питання про повернення ПАТ «Акцент Банк» автомобіля, який було передано позивачу на виконання договору фінансового лізингу, в звязку з визнанням його недійсним. При цьому, представник Банку покликається на правові позиції Верховного Суду України в постановах від 06 вересня 2017 року по справі №6-108цс17 та від 10 червня 2015 року по справі №6-348цс15.

З моменту ухвалення судом рішення про визнання недійсним договору фінансового лізингу і до дня подання пояснень ОСОБА_1 не повернув автомобіль, який вибув з його володіння через недбалість. Відтак позивач зобовязаний відшкодувати Банку вартість авто та кошти за користування ним.

29 травня 2018 року представник ПАТ «Акцент Банк» звертався до суду із зустрічною позовною заявою про стягнення збитків, яка повернута згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2018 року, з підстав порушення відповідачем вимог ч.1 ст.193 ЦПК України.

У судове засідання представник позивача не зявився, подав суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі та задовольнити позов.

Представник ПАТ «Акцент Банк» у судове засідання не зявився, однак адресував суду заяву в якій просив провести судове засідання без його участі та врахувавши правову позицію банку, викладену у відзиві на позов та в поясненнях відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНОГОССТРАХ» належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, однак не зявився в судове засідання без поважних причин, пояснення суду не подав.

Як встановлено в судовому засіданні, вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами 26 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк», шляхом підписання заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, що розміщенні па офіційному веб-сайті Банку www.аbаnk.соm.uа, укладено договір фінансового лізингу № А300А+00730008 (надалі - Договір).

Згідно цього Договору відповідач (Лізингодавець) передає позивачу (Лізингоодержувачу) автомобіль марки Hyundai Ассеnt RВ 1.4 Classic МТ, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 311100,00 грн., а Лізингоодержувач вносить аванс у розмірі 93330,00 тис. грн. та сплачує щомісячний платіж на транзитний рахунок визначений в п.1.1.5 договору в розмірі 8516,25 грн., термін дії договору - 60 місяців.

Сторонами Договору було підписано специфікацію та акт приймання-передачі вищезазначеного транспортного засобу у вказаній комплектації. Згідно специфікації автомобіль передається в справному стані, без ушкоджень й у повній базовій конструкції колісного транспортного засобу, що відповідає встановленим виробникам вимогам. Лізингоодержувач претензій до Лізингодавця і технічного стану автомобіля немає. Дата приймання-передачі предмету лізингу 05 червня 2015 року.

Вказані вище обставини були встановлені рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня 2016 року в справі №607/17947/15-ц, яким визнаного недійсним укладений між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Акцент-Банк» договір фінансового лізингу від 26 травня 2015 року № А300А+00730008 у звязку з його нікчемністю.

Відтак, в силу ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 542702 від 13 листопада 2014 року власником автомобіля Hyundai Ассеnt, номер кузова Z94CT41CAER313674, реєстраційний номер НОМЕР_1, є ПАТ «Акцент-Банк».

Відповідно до платіжного доручення №АТМ05ВLAYG від 05 червня 2015 року ОСОБА_1 перерахував Банку 93330,00 грн. в якості авансу за автомобіль Hyundai Ассеnt ID=213751658.

05 червня 2015 року між ПАТ «А-Банк» (Страхувальник та Вигодонабувач) та ПрАТ «СК «Інгосстрах» (Страховик) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №А33ТСРS-15552Т9, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, повязані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом автомобілем Hyundai Ассеnt, номер кузова Z94CT41CAER313674, реєстраційний номер НОМЕР_1. Страхова сума 311000,00 грн.

Як вбачається із витягу з кримінального провадження №0001873, 10 липня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 внесено відомості про те, що у червні 2015 року ОСОБА_2 шахрайським шляхом заволодів автомобілем Хюндай Акцент д.н.з. НОМЕР_2, вартістю 311000,00 грн., який був оформлений згідно договору лізингу на позивача. Правова кваліфікація: ч. 3 статті 190 КК України.

У відповіді на запит суду від 18 квітня 2018 року у справі №607/10686/16-ц ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» інформувало, що 05 червня 2015 року між третьою особою та ПАТ «А-Банк» укладено Договір добровільного страхування наземного транспортуА33ТСРS-15552Т9. предметом Договору є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечить закону, повязані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_3. Станом на 11 травня 2018 року про настання страхових подій за участю застрахованого транспортного засобу ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» повідомлено не було. Страхувальник із заявою про виплату страхового відшкодування не звертався, розрахунок страхового відшкодування не проводився, виплата не здійснювалася.

Проаналізувавши аргументи сторін, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення шляхом застосування ст.216 ЦК України, виходячи з наступного.

За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі передбачено П;an=627867">ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушенного права та бути адекватним наявним обставинам.

В п.5 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (надалі - Постанова), вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Судом встановлено та не заперечується сторонами те, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» 26 травня 2015 року було укладеного договір фінансового лізингу № А300А+00730008. За умовами цього договору позивачу, який вніс на рахунок Банку авансовий платіж в розмірі 93330,00 грн. та в подальшому зобовязався сплачувати щомісячний платіж в сумі 8516,25 грн., було передано автомобіль Хюндай Акцент, реєстраційний номер НОМЕР_1. Вказаний договір судом визнано недійсним у звязку з його нікчемністю, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення коштів, які, як зазначено в позовній заяві, відповідач набув за недійсним правочином.

Відповідно до ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Пунктом 10 постанови розяснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Отже реституція є правовим наслідком недійсності правочину і способом захисту цивільних прав, який може бути застосовано до відносин зобовязального характеру, за умови, якщо спір вини між сторонами недійсного правочину (договору).

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Внесення ОСОБА_1 авансового платежу за недійсним правочином в розмірі 93330,00 грн. підтверджується платіжним дорученням №АТМ05ВLAYG від 05 червня 2015 року.

Відтак, на підставі статей 216, 1212 ЦК України, суд приходить до переконання про те, що відповідачем порушено право позивача на повернення йому цих коштів та задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 шляхом стягнення в його користь з ПАТ «Акцент-Банк»93330,00 грн.

Такий висновок суду ґрунтується на правилах двосторонньої реституції, визначених ч.1 ст.216 ЦК України, яка застосовуються до двох сторін недійсного правочину.

Частиною 5 ст.216 ЦК передбачено, що суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи, тобто навіть тоді, коли такі вимоги не містяться в позові.

Представник ПАТ «Акцент-Банк» у відзиві на позов та поясненнях наполягав на застосуванні двосторонньої реституції, а тому суд, беручи до уваги те, що ОСОБА_1 за недійсним правочином, згідно специфікації 05 червня 2015 року, отримав від відповідача автомобіль Hyundai Ассеnt, номер кузова Z94CT41CAER313674, реєстраційний номер НОМЕР_1, який передано позивачу в справному стані, без ушкоджень й у повній базовій конструкції колісного транспортного засобу, вважає за потрібне застосувати до виниклих між сторонами правовідносин двосторонню реституцію шляхом повернення позивача і відповідача у попередній стан до укладення 26 травня 2015 року договору фінансового лізингу.

Таким чином, ОСОБА_1 слід зобовязати повернути ПАТ «Акцент-Банк» автомобіль Hyundai Ассеnt, номер кузова Z94CT41CAER313674, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Оскільки, позивач був звільнений Законом України «Про захист прав споживачів» від сплати судового збору, на підставі ст.141 ЦПК України із відповідача на користь держави слід стягнути 933,00 грн. судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 283, 284, 352-355 ЦПК України, статями 215, 216, 1212 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНОГОССТРАХ» про стягнення коштів.

Провести двосторонню реституцію між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» шляхом повернення сторін у попередній стан до укладення 26 травня 2015 року договору фінансового лізингу № А300А+00730008.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 93 330,00 грн. (девяносто три тисячі триста тридцять гривень 00 копійок).

Зобовязати ОСОБА_1 повернути Публічному акціонерному товариству «Акцент-Банк» автомобіль Hyundai Ассеnt, номер кузова Z94CT41CAER313674, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь держави 933,30грн. (девятсот тридцять три гривень 00 копійок) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання - АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4;

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Акцент Банк», місцезнаходження 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України14360080;

Третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах», місцезнаходження 49100, м. Дніпро, узвіз Кодацький, 2.

Повний текст рішення суду складено та підписано 27 липня 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_3