ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року

м.Суми

Справа №591/936/18

Номер провадження 22-ц/788/977/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Кононенко О. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 квітня 2018 року, в складі судді Шелєхової Г.В., ухвалене в м. Суми,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПриватБанк) предявило позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 16 березня 2012 року сторони у справі уклали кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 грн. Унаслідок невиконання позичальником своїх зобовязань за договором станом на 29 січня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 125 870 грн. 77 коп., яка складається із 4 976 грн. 02 коп. заборгованості за кредитом; 110 994 грн. 47 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 3 430 грн. 24 коп. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. (фіксована частина) і 5 970 грн. 04 коп. (процентна складова) штрафу.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05 квітня 2018 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 8 642 грн. 00 коп. заборгованості за кредитним договором та 132 грн. 16 коп. в рахунок відшкодування судового збору.

Задовольняючи позов частково, суд керувався тим, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, чим порушив законні права позивача на отримання кредиту і процентів за користування ним, які підлягають захисту у судовому порядку шляхом стягнення заборгованості за кредитом і процентами за користування кредитом у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України. Підстави стягнення решти відсотків, пені, штрафу відсутні, оскільки ПриватБанк не довів факт укладення договору саме на тих умовах, на яких побудовано позов і доданий до нього розрахунок.

У травні 2018 року ПриватБанк подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення в частині вирішення вимог про стягнення процентів за користування кредиту, пені, штрафу і ухвалити нове рішення, яким задовольнити ці позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час ухвалення рішення суд не урахував факт укладення сторонами договору-приєднання, який складається з анкети-заяви, умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку. Зазначає, що відповідач своїм підписом в анкеті-заяві підтвердив, що він ознайомлений з умови та правила надання банківських послуг та тарифами банку та погодився з ними. Вказує також на те, що відповідачем заперечень проти позову не надавались, а частковою сплатою заборгованості за кредитним договором, визнав свій обовязок по виконанні умов договору.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не направлено.

Сторони в судове засідання не зявилися, але про місце та час його проведення повідомлені належним чином.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи суд першої інстанції встановив, що 16 березня 2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом оформлення і підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банком послуг.

Інших умов договору сторони не підписували.

На підтвердження позовних вимог позивачем наданий розрахунок, згідно з яким загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 16 березня 2012 року дорівнює 125 870 грн. 77 коп. і складається із 4 976 грн. 77 коп. заборгованості за кредитом, 110 994 грн. 47 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 3 430 грн. 24 коп. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн. (фіксована частина) і 5 970 грн. 04 коп. (процентна складова) штрафу.

Ухвалюючи оскаржене рішення, суд попередньої інстанції дійшов висновку про неналежне виконання позичальником грошових зобовязань за кредитним договором, а тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення 8 642 грн. 00 коп. заборгованості, яка складається з 4 976 грн. 02 коп. заборгованості за кредитом, 3 665 грн. 97 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, розмір яких визначений на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відмовляючи у стягненні решти заборгованості за процентами за користування кредитом, пені, штрафу, суд мотивував висновок тим, що Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», на які посилався позивач, не підписані позичальником і не містять умов щодо розміру процентів за користування кредитом, пені, штрафу; а тому не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами у справі кредитного договору.

У силу частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами або стороною.

Зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору.

Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК).

Так, відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення йому коштів.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У справі, яка переглядається, суд правильно встановив, що договір був укладений шляхом оформлення і підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банком послуг. Інших умов договору сторони не підписували.

При цьому, частково задовольняючи позов, суд обґрунтовано виходив з того, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, тому позивач має право на повернення кредиту і процентів за користування кредитом.

Як видно з матеріалів справи, на підтвердження укладення договору і досягнення згоди щодо усіх істотних умов позивач додав до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; «Універсальна CONTRACT»; «Універсальна GOLD», - якими для кожного типу кредитної картки передбачені різні базові процентні ставки в місяць (ас. 8).

Однак матеріали справи не містять доказів про оформлення і отримання ОСОБА_1 певного типу кредитної картки з наведеного переліку; так само не містить жодної конкретики з цього приводу і додана анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 16 березня 2012 року (ас. 10).

Згідно з матеріалами справи, позивач на порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України жодних доказів про встановлення процентної ставки у розмірі 30,00 %, 34,80%, 43,20%, як зазначено у розрахунку заборгованості, а також розміру пені та штрафу, як зазначено у позовній заяві, не надав, як і не надав доказів про ознайомлення відповідача з таким розміром процентної ставки, які б містили його підпис, строку дії договору, інших умов кредитування.

Отже, установивши, що розмір відсотків, пені та штрафу не передбачений договором, суд попередньої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, пені, штрафу (відсоткова складова і фіксована складова), що є предметом апеляційного розгляду, з підстав недоведеності позивачем факту укладення договору саме на тих умовах, на яких побудовано позов та доданий до нього розрахунок, та стягнення відсотків за користування кредитом на рівні облікової ставки НБУ.

До апеляційного суду банком було надіслано : інформація про отримання відповідачем кредитної карти № 825576 терміном дії до 09.16, накази №906 СП-2010-256 від 06.03.2010 про затвердження Умов і Правил надання банківських послуг в ПривтБанку, №906 СП-2014-6915682 від 18.08.2014 «Про важливі зміни в процедурі оформлення і тарифах по кредитних картах в ПриватБанку і А-Банку», №906 СП-2013-6500941 від 28.01.2013 року «Про внесення змін в тарифи по картах «Універсальна» та «Універсальна Gold», №906 СП-2013-6776448 від 19.09.2013 року «Про внесення змін в тарифи по картах «Універсальна» та «Універсальна Gold».

Але банк оскаржуючи рішення місцевого суду з підстав приєднання відповідача до наданого до позову витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", в порушення ст. ст.12,81 ЦПК України не довів перед судом, що відповідач підписуючи 16.03.2012 анкету-заяву приєднався саме до тарифів, які були затверджені пізніше 19.09.2013 і 18.08.2014, оскільки не надав доказів, що саме такі умови кредитування існували на час підписання анкети-заяви та про його повідомлення щодо внесення змін до тарифів у порядку визначеному банком Умовами та правилами надання банківських послуг в ПривтБанку ( п.1.1.3.2.3 Умов і правил).

Також, слід зазначити, що за приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, розмір яких визначається договором, а у разі їх не визначення договором - на рівні облікової ставки НБУ.

Отже, проценти нараховуються в межах дії договору (карти), який в даному випадку спливає із закінченням дії карти.

Така правова позиція викладена у постанові ОСОБА_2 Верховного Суду від 28.03.2018 року( справа № 444/9519/12)

Разом з тим, не можна визнати правильним висновок суду про стягнення з відповідача на користь ПриватБанка процентів за користування кредитом з дати укладення договору 16 березня 2012 року, що є виходом за межі заявлених позовних вимог, оскільки зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості за кредитним договором слідує, що позивач просив стягнути з відповідача заборгованості за процентами, яка виникла з 26 грудня 2013 року.

Таким чином, період за який підлягають стягненню відсотки за користування кредитом становить з 26.12.2013 року по 30.09.2016 року, і з урахуванням відсоткової ставки НБУ, розмір заборгованості по відсоткам становить 2094,14 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості на погашення відповідачем було внесені платежі на загальну суму 1 391 грн. 44 коп., які були спрямовані на погашення заборгованості по комісії та пені. У той же час позивачем не доведено, що умовами договору були передбачені сплата комісія та пені.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимоги про стягнення кредиту у розмірі 4976,02 грн сторонами не оскаржується, апеляційний суд зараховує сплачену відповідачем грошову суму 1 391 грн. 44 коп в рахунок погашення заборгованості по процентам за користування кредиту.

Таким чином, розмір заборгованості по відсотках, яка підлягає стягненню на користь банку становить 702,70грн ( 2094,14 - 1391,44).

Щодо доводу скарги про не оспорювання відповідачем наданого ПриватБанком розрахунку, то слід зазначити, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Відтак, не оспорювання відповідачем обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, у разі їх не підтвердження позивачем належними, достовірними і достатніми доказами, не може бути підставою для задоволення позовних вимог повністю.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального або матеріального права.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України, для зміни оскарженого рішення в частині визначення розміру заборгованості за процентами за користування кредитом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» підлягає стягненню 85 грн 18 коп. у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову та 50 грн - за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 квітня 2018 року змінити частині заборгованості по відсотках та розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по відсотках за користування кредитом в розмірі 702грн 70 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 85 грн 18 коп. у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позову та 50 грн - за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Повне судове рішення складено 20 липня 2018 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: Т.А. Левченко

ОСОБА_3