Справа № 369/7730/16-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/1462/18 Доповідач у 2 інстанції Фінагеєв В. О.
Категорія 26 03.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Фінагеєва В.О.(суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача на її користь три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 222 грн. 93 коп. та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 2 444 грн. 27 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 листопада 2014 року, задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відновлення меж земельної ділянки. Вказаним рішенням було стягнуто на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті експертизи у розмірі 4 920 грн. Рішення суду набрало законної сили 06 листопада 2014 року та з цього дня у ОСОБА_5 виникло грошове зобов'язання сплатити ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 4 920 грн. Позивач отримала виконавчі листи про примусове виконання вищевказаного рішення суду та пред'явила їх до виконання до відділу ДВС Васильківського МРУЮ. Виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 4 920 грн. було передано до відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ у зв'язку із тим, що боржник отримує дохід у Києво-Святошинському районі. ОСОБА_5 ухиляється від добровільного виконання своїх грошових зобов'язань, у зв'язку із чим погашення вищевказаного боргу відбувається у примусовому порядку. Згідно довідки Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі від 14 червня 2016 станом на 30 червня 2016 року із ОСОБА_5 стягнуто 1 823 грн. 60 коп. Залишок боргу складає 3 096 грн. 40 коп. Відрахування із ОСОБА_5 розпочалося з листопада 2015 року по 227 грн. 95 коп. на місяць.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на вимоги ст. 625 ЦК України та зазначає, що відповідач не виконала своєчасно своє зобов'язання, яке виникло у неї на підставі рішення суду. Відрахування з ОСОБА_5 почалося лише з листопада 2015 року.

Від ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач зазначає, що стягувач написала заяву, в якій просила здійснювати відрахування з пенсії боржника, тобто позивач сама погодилася на стягнення коштів періодичними платежами. Відповідач вважає, що має місце прострочення кредитора. ОСОБА_5 добровільно виконувала рішення суду і не ухилялася від його виконання, тобто не ухилялася від сплати боргу. Стягнення витрат на проведення експертизи не є договірним зобов'язанням, а тому відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не застосовується. Розмір боргу у сумі 4 920 грн. встановлений судовим рішенням та має преюдиційне значення і не може бути змінений шляхом застосування ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 листопада 2014 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відновлення меж земельної ділянки. Відновлено межу між земельними ділянками, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 відповідно до даних земельно-кадастрової документації, що містяться в акті про перенесення в натурі (на місцевість) меж земельної ділянки від 27 липня 2012 року, складеного Комунальним підприємством «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району»; зобов'язано ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 самовільно зайняту земельну площею 0,0062 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті експертизи у розмірі 4 920 грн. (а.с.3-5).

Відповідно до листа управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області № 5800/08 від 14 червня 2016 року згідно постанови про звернення стягнення відділу ДВС Києво-Святошиснького РУЮ від 20 липня 2015 року проводиться щомісячне утримання з пенсії боржника, починаючи з листопада 2015 року по теперішній час в розмірі 15 % до повного погашення боргу у розмірі 4 920 грн. Станом на 30 червня 2016 року стягнуто 1 823 грн. 60 коп. Залишок боргу складає 3 096 грн. 40 коп. (а.с.6).

19 вересня 2016 року ОСОБА_4 направила ОСОБА_5 вимогу про сплату заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, в якій вимагала протягом семи календарних днів з моменту одержання даної вимоги сплатити на рахунок ОСОБА_4 236 грн. 97 коп. як три проценти річних від простроченої суми та 2 444 грн. 27 коп. як суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції (а.с.26).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов є необґрунтований, не підтверджений доказами, оскільки лише у листопаді 2015 року почалися відрахування з відповідача боргу на користь позивача і правові підстави для застосування положень ст.ст. 623, 625, 1167 ЦК України відсутні.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням суду, яке набрало законної сили 06 листопада 2014 року, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати, пов'язані з проведенням експертизи у розмірі 4 920 грн. Отже, у ОСОБА_5 виникло грошове зобов'язання.

Виконання рішення суду в цій частині та повернення зазначених коштів розпочалося лише у листопаді 2015 року шляхом відрахування з пенсії ОСОБА_5 15 %. На час звернення з даним позовом до суду рішення суду у повному обсязі не виконано.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи зазначене, наявність судового рішення про стягнення коштів, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Оскільки ОСОБА_5 своєчасно не виконала рішення суду та станом на 30 червня 2016 року розмір заборгованості становить 3 096 грн. 40 коп., ОСОБА_4 має право на застосування санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України.

Так, з наданого до суду розрахунку, трьох відсотків річних та індексу інфляції, який перевірено судом та сторонами не заперечується, три відсотки річних від простроченої суми становить 222 грн. 93 коп., а сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції - 2 444 грн. 27 коп.

Заперечуючи проти позову, у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 вказує на те, що стягувач сама погодилася на стягнення з боржника коштів періодичними платежами. Разом з тим, вказана обставина не позбавляє обов'язку боржника своєчасно повернути стягувачу кошти, які були стягнуті на користь останнього рішенням суду.

Відповідач зазначає, що вона добровільно виконувала рішення суду і не ухилялася від його виконання, тобто не ухилялася від сплати боргу. Однак, для застосування ст. 625 ЦК України не є обов'язковим ухилення від виконання зобов'язання.

ОСОБА_5 також вказує на те, що розмір боргу у сумі 4 920 грн. встановлений судовим рішенням та має преюдиційне значення і не може бути змінений шляхом застосування ст. 625 ЦК України. Проте, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 не ставить вимогу про стягнення на її користь вказаної суми повторно, а просить застосувати наслідки прострочення її повернення, які передбачені ст. 625 ЦК України.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про задоволення позову.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_4 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір у розмірі 1 378 грн. (551,2 (підлягало сплаті при подачі позовної заяви)+826,8(підлягало сплаті при подачі апеляційної скарги) необхідно стягнути з ОСОБА_5 у дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2017 року скасувати та прийняти постанову.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5, проживаючої АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4, проживаючої АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 222 (двісті двадцять дві) гривні, 93 копійки та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 2 444 (дві тисячі чотириста сорок чотири) гривні, 27 копійок.

Стягнути ОСОБА_5, проживаючої АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, у дохід держави судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.