Справа № 2-111/2009
Провадження № 6/456/41/2018
УХВАЛА

26 березня 2018 року місто Стрий Львівської області

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Гулкевича О. В. ,

з участю секретаря судового засідання Кулешник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку для пред?явлення виконавчого листа до виконання,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про поновлення строку для пред?явлення виконавчого листа до виконання.

В обґрунтування заяви зазначав, що в провадженні суду перебувала цивільна справа за його та ОСОБА_2 зустрічним позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної і моральної шкоди. Виконавчий лист по справі виданий судом 28.01.2010р. та пред?явлений до виконання у відділ ДВС Стрийського МРУЮ. Оскільки боржник не працював, жодного майна не мав, виконавчі листи були повернуті державним виконавцем без виконання. В 2016р. змінено положення Закону України «Про виконавче провадження» та введено обов?язковий авансовий платіж за подання заяви про примусове виконання рішення. В зв?язку із скрутним матеріальним становищем сплатити такий вона не мала можливості. На даний час його матеріальне становище покращилося, тому просить поновити строк для пред?явлення виконавчого листа до виконання.

В судове засідання учасники справи не зявились. Згідно з ч.3 ст.433 ЦПК України учасників справи не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали заяви, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно виконавчого листа, що виданий Стрийським міськрайонним судом 28.01.2010р. на виконання рішення суду від 11.09.2009р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення 22192,71 грн. матеріальної шкоди, 2000 грн. моральної шкоди та 520,91 грн. судових витрат, такий було повернуто стягувачу 31.12.2015р. на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Кошти не стягнуто.

Відповідно до п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що була чинною на час повернення виконавчого листа, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що була чинною на час повернення виконавчого листа, виконавчі документи можуть бути пред?явлені до виконання протягом року.

За змістом ч.3 ст.23 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що була чинною на час повернення виконавчого листа, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Отже, після повернення виконавчого листа стягувачу ОСОБА_1 31.12.2015р. строк для пред?явлення його до виконання перервався та почав спливати спочатку з 01.01.2016р.

Однак після цього та до часу звернення до суду з даною заявою ОСОБА_1 виконавчий лист до виконання не пред?являв, пропустивши встановлений ст..22 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час повернення виконавчого листа, річний строк.

02.06.2016р. було прийнято Закон України «Про виконавче провадження» в новій редакції, в якому запроваджено поняття авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати.

Тобто для прийняття виконавчого листа до виконання, після набрання чинності вищевказаним Законом, ОСОБА_1 слід було додатково сплатити власні кошти.

У ч. 5 ст. 124 Конституції України записано припис про ухвалення судами судового рішення іменем України. Цим визначено суверенні права України на здійснення правосуддя та захист державою прав і свобод людини та законних інтересів інших суб,єктів права, які звернулися в установленому порядку до судів України. Припис про ухвалення судових рішень іменем України заснований на положеннях Конституції України про те, що судова влада є гілкою державної влади України, а тому рішення судів є уособленням волевиявлення держави і відповідно вони мають бути гарантовані державою. З цього органічно випливає і припис щодо обовязковості судових рішень до виконання на всій території України. Умови і порядок виконання на території України судових рішень визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч.2 ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з п.7 ч.3 ст.2 ЦПК України, однією з основних засад цивільного судочинства є обов?язковість судового рішення.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону від 18 січня 2018 року N 2269-VIII, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Згідно ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, стягувач, який пропустив строк предявлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Таке право стягувача передбачено також ч.1 ст. 433 ЦПК. Зазначений строк є процесуальним, а отже, може бути поновлений.

Враховуючи вимоги чинного законодавства щодо обовязковості судових рішень до виконання на всій території України та поважність зазначеної заявником причини пропуску пред?явлення виконавчого листа до виконання, суд вважає за можливе заяву задоволити.

Керуючись ст.ст.260,261,353,354,433 ЦПК України, ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», суд

у х в а л и в :

Заяву задоволити. Поновити ОСОБА_1 03.08.1974р. народження пропущений строк для пред'явлення до виконання виконавчого листа у справі № 2-111/2009 за яким з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення 22192,71 грн. матеріальної шкоди, 2000 грн. моральної шкоди та 520,91 грн. судових витрат.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п?ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п?ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до або через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий-суддя ОСОБА_4