АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/764/18 Справа № 191/4535/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Гречко Ю. В. Доповідач - Пищида М.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.,

за участі секретаря Григор»євої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такої, що втратила право користування житловим приміщенням, а також за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення,

В С Т А Н О В Л Е Н О:

У вересні 2016 року позивачка звернулася до суду із позовом, обґрунтовуючи тим, що їй на праві власності на підставі договору дарування від 21 червня 2004 року належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач є зареєстрованим у зазначеній квартирі, однак з 2007 року в ній не проживає, участі у витратах на утримання квартири не приймає, чим створює порушення прав власника квартири.

У зв'язку з вищевикладеним позивачка просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою та зняти його з реєстраційного обліку.

Відповідач звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, де зазначив, що у належній матері вищезазначеній квартирі він проживав до липня 2016 року, постійно приймав участь у витратах на утримання квартири, регулярно давав матері гроші на оплату комунальних послуг.

У липні 2016 року він, повернувшись із відрядження, не зміг своїм ключем відчинити двері квартири і мати, перебуваючи за дверима, у присутності свідка повідомила, що більше у вказаній квартирі відповідач не мешкає. Після цього він змушений знімати квартиру, оскільки позивач перешкоджає йому користуватися житлом, в якому відповідач має право приживати як член сім'ї позивача.

Просив суд постановити рішення, яким вселити його у квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, стягнувши з відповідача на його користь судові витрати по справі.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Також, встановлено, що у належній матері квартирі відповідач проживав до липня 2016 року, постійно приймав участь у витратах на утримання квартири, регулярно давав матері гроші на оплату комунальних послуг.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував обставини та дійшов до помилкового висновку ухваливши рішення про задоволення позову, оскільки відповідача позбавляли права та можливості користуватися даною квартирою.

Відповідно до ч.3 ст.47 Конституції України та ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути примусово позбавлений права користування житловим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом за відповідним рішенням суду.

За положеннями ч.ч.1,2 ст.71, ст.72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як роз'яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" №2 від 12 квітня 1985 року, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо), суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього кодексу.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" №2 від 12 квітня 1985 року, суд, на ствердження вибуття, може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Крім цього, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, дійшов до помилкового висновку, з наступних підстав.

Статтею 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку(квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Частиною 4 даної статті передбачено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Порядок виселення із жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, визначено у ст. 116 ЖК України, а саме: якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Враховуючи вимоги права кожного громадянина України на житло, який не може бути примусово позбавлений його не інакше як на підставі закону за рішенням суду, враховуючи, що ОСОБА_2 іншого житла не має, дана квартира є його єдиним житлом та останнім місцем проживання, куди він заселилася на правах члена сім'ї, будучи сином власника, та зважаючи на те, що в ході розгляду справи знайшов своє підтвердження факт вчинення перешкод ОСОБА_2. з боку ОСОБА_3 у користуванні житловим приміщенням, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, відповідно до правил, викладених у ст. 376 ЦПК України, це є підставою для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2017 року в частині, шо оскаржується - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такої, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення - задовольнити.

Вселити ОСОБА_2 у квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_2

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає касаційному оскарженню в порядку та строки, що визначені чинним законодавством.

Головуючий

Судді: