Провадження № 2/537/221/2018
Справа № 537/5447/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.04.2018 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Хіневич В.І., при секретарі Головньовій Л. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, процентів та пені за договором позики,
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 22 вересня 2010 року позивач та відповідач у простій письмовій формі уклали договір позики № ПГ-2, за яким позикодавець - ОСОБА_1 передав у власність, а позичальник - ОСОБА_2 прийняв у власність грошові кошти в сумі 9125.00 доларів США, які зобов'язувався повернути позикодавцю до 01 травня 2015 року. В той же день - 22.09.2010 року позичальник - ОСОБА_2 видав розписку про фактичне отримання від позикодавця - ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 9125.00 доларів США. Договір позики № ПГ-2 від 22 вересня 2010 року передбачав обов'язок позичальника ОСОБА_2 сплатити проценти за користування грошовими коштами у розмірі 4% за кожен місяць користування грошовими коштами, а у випадку неповернення грошових коштів сплатити пеню у розмірі 1% від суми неповернутих грошових коштів за кожен день прострочення. В порушення взятих на себе зобов'язань, передбачених договором позики, відповідач ОСОБА_2 не повернув позивачу грошові кошти одержані у позику, не сплатив проценти за користування чужими грошовими коштами та пеню за прострочення строку повернення грошових коштів, вимоги позивача про повернення позики, сплаті процентів за користування грошовими коштами і пені за порушення строків повернення коштів проігнорував, із-за чого позивач змушений звернутися за захистом своїх прав до суду.
Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позові та прохав задовольнити, просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Враховуючи, що відповідач який був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи не зявився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки та з урахуванням заяви позивача, суд вирішив на підставі ст. 247, 280 ЦПК України, провести розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, зясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, приходить до наступного.
22.09.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримав у борг грошові кошти сумі 9125 доларів США зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 4 % від суми позики щомісячно, а у випадку неповернення коштів сплатити пеню у розмірі 1% від суми неповернутих грошових коштів за кожен день прострочення, що підтверджується копією договору позики грошей № ПГ-2 від 22.09.2010 року, угодою до договору позики грошей № ПГ-2 та боровою розпскою від 22.09.2010 року.
Згідно договору позичальник зобовязався повернути позикодавцеві грошові кошти в сумі 9125 доларів США та відсотки до 01.05.2015 року. У встановлений у договорі строк, кошти повернуто не було.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Саме така правова позиція про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в Постанові пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.
Також, вказані правові позиції викладені у постановах пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року № 6-79цс14.
З огляду на зміст договору позики, суд приходить до висновку про наявність між сторонами грошових зобов'язань, які випливають із договору позики.
Приписами ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені Договором.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться .
Частина 1 ст. 527 Цивільного кодексу України передбачає норму за якою, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.
Тож зважаючи, що відповідач в установлений у розписці строк своє зобовязання не виконав, тим самим порушив вимоги ст. 1049 ЦК України, у зв'язку з чим станом на 27.11.2017 року має заборгованість в розмірі 9125 доларів США основного боргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Також, пунктом 9 договору позики № ПГ-2 від 22.09.2010 року передбачена сплата відповідачем пені у розмірі 1% від простроченої суми за кожень день прострочення.
Статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (пені, штрафу) встановлена спеціальна позовна давність в один рік.
З огляду на те, що розмір неустойки (пені) значно перевищує суму грошових коштів, яка є предметом договору позики, позивач обмежив розмір пені в сумі 9125 доларів США, яка відповідає сумі позики.
За ст. 192 ЦК України платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня.
Згідно до ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюті на день платежу.
Верховний Суд України у справі № 6-284 цс 17 від 01 березня 2017 року зазначив, що стягнення боргу в іноземній валюті проводиться за курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором, або законом.
Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року в п.14 зазначив, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішенні.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 8000 грн. сплаченні при подачі позову та витрати на правовому допомогу в сумі 1200 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, процентів та пені за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, 24.06.1967 р. н., ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 судовий збір в сумі 8000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1200 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: В. І. Хіневич