АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 липня 2018 року

м.Харків

справа № 645/3198/17

провадження № 22-ц/790/3237/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідачі ОСОБА_2, Харківська міська рада, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Харківської міської ради, Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 про визнання довіреності та договору купівлі продажу недійсними, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, витребування майна за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 січня 2018 року, постановлене під головуванням судді Шарка О.П., в залі суду в м. Харкові,-

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Харківської міської ради, Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4. З урахуванням уточнених позовних вимог просив суд визнати недійсною довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, 06.04.2016 року, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 17 жовтня 2016 року між ОСОБА_5, яка діяла по довіреності від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 22.12.2015 року, витребувати з володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 зазначену квартиру.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 11 січня 2018 року позов задоволено частково. Визнано недійсною довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, 06.04.2016 року та зареєстровану в реєстрі №235. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 17 жовтня 2016 року між ОСОБА_5, яка діяла по довіреності від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за №1256. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі; просив судові витрати покласти на позивача.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що вимога про визнання правочину недійсним може бути предявлена лише особою, права якої порушено внаслідок такого правочину. Разом з тим, позивач не є стороною договору купівлі-продажу від 17.10.2016 року. Позивачем не доведено того, що він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6. Зазначає, що без прийняття спадщини не можна вважати, що внаслідок видачі оспорюваної довіреності та укладення договору купівлі-продажу право позивача було порушено.

ОСОБА_1, Харківська міська рада, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 відзивів на апеляційну скаргу не надали.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду першої інстанції оскаржується ОСОБА_2 в частині визнання недійсною довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, 06.04.2016 року та в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 17 жовтня 2016 року між ОСОБА_5, яка діяла по довіреності від імені ОСОБА_6, та ОСОБА_2. В іншій частині рішення не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 помер 22 грудня 2015 року, а довіреність від його імені посвідчена після його смерті 06.04.2016 року у м. Дергачі Приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, тому дана довіреність має бути визнана недійсною. Враховуючи, що уповноважена особа за вказаною довіреністю ОСОБА_5 не мала повноважень на вчинення договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2016 року, тому оспорюваний договір купівлі-продажу також підлягає визнанню недійсним.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.5). Позивач проживає та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

20 лютого 2014 року померла ОСОБА_7 (а.с.4).

22 грудня 2015 року ОСОБА_6, який мешкав за адресою: АДРЕСА_2, помер, про що 19 січня 2016 року внесено відповідний актовий запис про смерть №1190 (а.с.7).

За життя батькам позивача на праві приватної спільної сумісної власності належала 2-х кімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.2015 року (а.с.9-10).

Матеріали справи свідчать про те, що 06 квітня 2016 року від імені ОСОБА_6 видано довіреність на імя ОСОБА_5, якою уповноважено останню бути його представником з усіма необхідними повноваженнями, в тому числі з питань оформлення спадкових прав після смерті дружини ОСОБА_7, яка померла 20 лютого 2014 року та продажу за ціну та на умовах на свій розсуд належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_3. Вказана довіреність була посвідчена Приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 (а.с.74).

В подальшому, 17 жовтня 2016 року ОСОБА_5, яка діяла по зазначеній довіреності від імені ОСОБА_6, за договором купівлі-продажу продала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1. Даний договір посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (а.с.37-40).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилається на те, що він є спадкоємцем майна після смерті свого батька ОСОБА_6, спадщину прийняв фактично, оскільки проживав у ІНФОРМАЦІЯ_3 на момент смерті батька та не заявляв про відмову в прийнятті спадщини. Нещодавно йому стало відомо про наявність довіреності від 06.04.2016 року, яка нібито надана його батьком ОСОБА_5, вже після його смерті; в результаті чого 17.10.2016 року укладено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири. Зазначає, що ці правочини є недійсними.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України.

Згідно вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст.239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Згідно статті 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

У відповідності до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Оскільки ОСОБА_6 помер до видачі від його імені довіреності на розпорядження спірною квартирою, то надання повноважень ОСОБА_5 на оформлення та продаж у подальшому квартири за адресою: : АДРЕСА_4 не могло відповідати його внутрішній волі.

З урахуванням того, що ОСОБА_6 помер 22 грудня 2015 року, а довіреність від його імені посвідчена 06.04.2016 року у м. Дергачі Приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, тобто вже після смерті ОСОБА_6, - висновок суду першої інстанції про те, що зазначена довіреність є недійсною, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Крім того, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про недійсність договору купівлі-продажу квартири від 17.10.2016 року, оскільки він є похідним від оспорюваної довіреності, тому зазначений правочин вчинено ОСОБА_5 без належних повноважень.

Обгрунтовуючи свої доводи, ОСОБА_2 посилається на те, що вимога про визнання правочину недійсним може бути предявлена лише особою, права якої порушено внаслідок такого правочину. Разом з тим, позивач не є стороною договору купівлі-продажу від 17.10.2016 року. Позивачем не доведено того, що він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6, а без прийняття спадщини не можна вважати, що внаслідок укладення оспорюваної довіреності та договору купівлі-продажу право позивача було порушено. Такі доводи не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки відповідно до ст. ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Із аналізу вищезазначених положень законодавства України вбачається, що особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб'єктів спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є рідним сином ОСОБА_6 На час смерті останнього був зареєстрований з ним за однією адресою. Заяви про відмову від спадщини не подавав.

Тому посилання апелянта на те, що оспорюваним правочином не порушено права позивача, не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду в частині позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, не оскаржене, тому апеляційною інстанцією не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 січня 2018 рокув частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання довіреності та договору купівлі-продажу недійсними залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: А.І. Колтунова

ОСОБА_8

Повне судове рішення виготовлено 26.07.2018 року.