Справа № 303/1119/18
номер рядка стат.звіту 4
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н

11 квітня 2018 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Курах Л.В.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мукачево цивільну справу за позовом представника ОСОБА_4 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя без виділу її в натурі, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_4- ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя без виділу її в натурі, посилаючись на те, що 22.02.2003 року сторони зареєстрували шлюб, під час якого ними було придбано спільне майно квартиру АДРЕСА_1. 13 серпня 2017 року ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, яку у встановленому порядку прийняли спільні діти померлого, а саме ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_6, та мати померлого ОСОБА_3 Так як титульним власником спільного майна є лише ОСОБА_5, який помер, а право власності позивача не підтверджено документально та не визнається то просить визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2, як на частку у спільній власності подружжя.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила їх задоволити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_7 позовні вимоги визнала та не заперечувала щодо їх задоволення.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.

Сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому виконавчим комітетом Чинадіївської селищної ради шлюбі , актовий запис №07 від 22.03.2003 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 08.02.2018 року .

Згідно заочного рішення від 22.05.2017 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зареєстрований 22.02.2003 року зареєстрований виконавчим комітетом Чинадіївської селищної ради, актовий запис №07 розірвано.

13 грудня 2005 року ОСОБА_5 під час шлюбу придбав у приватну власність квартиру за адресою Мукачівський район смт.Чинадієво, вулиця Мічуріна будинок 9 квартира13, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 13 грудня 2005 року та витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно №111782411 від 25.01.2018 року.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК Кодексу майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до статей 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено , що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, ч 2 статті 372 ЦК України передбачає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно ст. 372 ЦК України, майно що є в спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відтак згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що «...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні».

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними» (реєстраційний номер в ЄДРСР - 14887466 в).

Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5.

Тому, якщо титульним власником спільного є лише один співвласник (наприклад, лише на ім'я одного із подружжя у шлюбі придбано та зареєстровано земельну ділянку, житловий будинок чи автомобіль), а право власності іншого співвласника майна не підтверджене документально, або навіть не визнається чи заперечується, то на підставі норм ст.392 Цивільного кодексу України та приведеної вище правової позиції Верховного Суду України зацікавлена особа (співвласник право власності якого не підтверджене документально) може в судовому порядку захистити своє суб'єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорене право власності на частку в спільному майні, оскільки з певних причин (наприклад, відсутності на це згоди титульного власника) договір про визначення часток в нотаріальному порядку не завжди може бути укладений.

Таким чином, системний аналіз наданих сторонами спору доказів дозволяє суду зробити висновок про те, що позовні вимоги позивача про поділ майна подружжя, що є у спільній сумісній власності, придбаного під час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 19, 81, 263-265 ЦПК України, 60, 70, 71 СК України, ст. ст. 365, 372, 392 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя без виділу її в натурі - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, що проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3, як на частку у спільній власності подружжя.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча Л.В. Курах