Єдиний унікальний номер 229/31/18 Номер провадження 22-ц/775/1120/2018
Єдиний унікальний номер 229/31/18
Номер провадження 22-ц/775/1120/2018
Головуючий у 1 інстанції Лопатко Н.В.
Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 липня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Азевича В.Б., Тимченко О.О.

за участі секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті цивільну справу №229/31/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 21 травня 2018 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Дружківка Донецької області, о 16 годині 04 хвилин,

встановив:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 14 жовтня 2006 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_2 Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 11 січня 2017 року з нього на користь ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання сина у розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця. З квітня 2017 відповідач привезла їх сина до нього, залишила його, а сама поїхала до своїх батьків в Російську Федерацію на заробітки. З цього часу син проживає з ним, перебуває на його утриманні, а відповідачка не приймає участь у вихованні дитини. Рішенням Дружківського міського суду від 12 грудня 2017 року позивач був звільнений від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 та визначено місце проживання дитини з позивачем, за адресою : АДРЕСА_1. Ураховуючи викладене просив стягнути з відповідача на свою користь на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі однієї четвертої заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до повноліття дитини починаючи з дня подання заяви до суду.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 21 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено: стягнуто щомісяця з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини її доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 04 січня 2018 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду через невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що заочне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року у справі №229/3536/17 в частині визначення місця проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 скасовано постановою Апеляційного суду Донецької області від 22 травня 2018 року, крім того, у судовому засіданні апеляційного суду позивач не заперечував і вважав, що дитині необхідно проживати з матір'ю. Також судом підтверджено та позивачем не спростовано, що з 26 січня 2018 року ОСОБА_3 проживає разом із відповідачем за адресою: АДРЕСА_3

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду позивачем не подано.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 не з'явилась, повідомлялась належним чином про час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу відхилити рішення суду залишити без змін.

Відповідач на електронну адресу апеляційного суду надіслала заяву з проханням про відкладення розгляду справи у зв'язку із знаходженням поза межами України.

На підставі ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

До заяви ОСОБА_2 не додано документів, які свідчать про поважність причин відкладення розгляду справу.

Отже, апеляційний суд вважає, що причини неявки ОСОБА_2 в судове засідання, призначене на 12 липня 2018 року, не є поважними, тому розгляд справи належить проводити у відсутність відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в шлюбі та рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 11 січня 2016 року шлюб, зареєстрований 14 жовтня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 369, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (прізвище до шлюбу ОСОБА_2) розірвано. Визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_2 (а.с. 5).

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року позивача звільнено від сплати на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 призначених за рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 11 січня 2017 року. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6-7).

Також, судом встановлено, що відповідно до довідки форми № 204 від 11 квітня 2018 року, місце проживання ОСОБА_3 зареєстровано у АДРЕСА_4 ( а.с.33).

З довідки про обстеження (кімнати, квартири) від 17 квітня 2018 року підписаного членами комісії КП "Комсервіс" та сусідами за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_3 в результаті обстеження встановлено, що ОСОБА_3 фактично мешкав за вищевказаною адресою з 24квітня 2017 року по 26 січня 2018 року. (а.с. 35).

Крім того судом встановлено, що ОСОБА_3 з 26 січня 2018 року проживає з матір'ю у АДРЕСА_5, що підтверджується актом про фактичне проживання, завіреного печаткою Голови Територіального комітету «Сурово» від 18 квітня 2018 року (а.с.39).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, суд першої інстанції виходив з того, що відповідальність по утриманню дитини повинні нести обидва батьки та доводи відповідача фактично зводяться до незгоди із судовим рішенням згідно якого місце проживання малолітньої дитини визначено з батьком.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також обставинам справи, виходячи з наступного.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначила, що рішення Дружківського міського суду Донецької області від 12 грудня 2017 року, на яке посилався позивач, оскаржено нею в апеляційній інстанції. (а.с.41)

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не заперечував, що з січня 2018 року дитина проживає разом із матір'ю. Зазначені обставини були встановлені і в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до абзацу 1 пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 № 3, За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно.

З огляду на встановлені обставини та наведені вище норми матеріального закону, які регулюють виниклі правовідносини, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову ОСОБА_1, адже з достовірністю встановлено, що дитина проживає разом із матір'ю, стягнення з неї аліментів на утримання дитини на користь батька не є доцільним в розумінні норм матеріального закону та встановлених обставин.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 21 травня 2018 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді:

Повний текст постанови складений 16 липня 2018 року.

Головуючий