Справа № 310/1593/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

05 квітня 2018 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Дубровської Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гоноболіної О.І.,

державного виконавця Хохоляк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську подання державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа, стягувач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа, стягувач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Підставою для обрання такого обмеження на думку державного виконавця є ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», та наявність у боржника заборгованості по сплаті на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми боргу в розмірі 880026,57 грн.

Державний виконавець Хохоляк С.В. у судовому засіданні подання підтримала, просила його задовольнити з підстав викладених у поданні.

В силу ч. 4 ст.441 ЦПК України, суд негайно розглядає подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання державного виконавця не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В обґрунтування подання державний виконавець зазначає, що на виконанні Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходиться зведене виконавче провадження 55227510 з виконання виконавчих документів: виконавчий напис № 7217 виданий 02.08.2017, виконавчий лист № 310/1593/16-ц від 11.07.2016, виконавчий лист № 310/1593/16-ц від 11.07.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 загальної суми боргу в розмірі 880026,57 грн.

Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавцем було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, якими боржника зобов'язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанов направлено сторонам виконавчого провадження.

Рішень на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено.

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити Державної фіскальної служби України та до Пенсійного фонду України щодо встановлення джерел отримання доходів боржником, а також відповідальному за базу НАІС щодо наявності зареєстрованих за боржником на праві власності транспортних засобів, Управління Держгеокадастру, Управління держпродспоживслужби, майно належне боржнику на праві власності відсутнє.

Виконавцем на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_2 на виклики не з'явилася, про причини неявки виконавця не повідомила.

01.03.2018 року до Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на прийом звернулася ОСОБА_2, щодо заборгованості по виконавчим документам. Письмові пояснення та декларації надавати відмовилася про що було складено відповідний акт державного виконавця, боржнику ОСОБА_2 було вручено виклик-попередження, в якому було повідомлено про винесення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України осіб, які мають невиконанні зобовязання, покладені на них судовим рішенням.

Рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із ст. 2 «Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї» кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до п.п. 3, 4 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянину України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання. У звязку з цим, саме державний виконавець повинен довести суду, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання в повному обсязі або частково.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Під поняттям «ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Суд враховує, що заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, оскільки повязана з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

За змістом наведених вище норм чинного законодавства, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням та його намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

В обґрунтування подання про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України державний виконавець посилається на те, що рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Будь-яких доводів та доказів, які б свідчили про ухилення боржника від виконання зобовязань покладених на нього рішенням, або про його намір вибути за межі України з метою невиконання рішення, доведення яких є обовязковою умовою для встановлення для боржника тимчасового обмеження права виїзду за межі України, ні у подані ні у матеріалах справи немає. До того ж, відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, подання розглядається судом негайно, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається обовязок доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд не вбачає підстав для задоволення подання, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості, які б свідчили про ухилення боржника від виконання зобовязань покладених на нього рішенням.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, ст.6 ст. Закону України Про порядок виїзду з України і порядок вїзду в Україну громадян України", суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа, стягувач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя Н.М. Дубровська