Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2301/17

Номер провадження: 2/511/489/18

09 липня 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Бобровська І. В.,

за участі секретаря судового засідання Захарової О.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

01.11.2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 04.09.2013 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Заборгованість відповідача перед Банком станом на 30.06.2017 р. склала 110551,61 грн. На підставі викладеного, позивач просить задовольнити його позов.

Заочним рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.02.2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено в повному обсязі.

Ухвалою суду від 10.05.2018р. заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.02.2018 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

29.05.2018 року представник відповідача за довіреністю ОСОБА_4 надав суду відзив на позовну заяву, мотивований тим, що він не погоджується з сумою заборгованості, нарахованою банком, а саме з сумою пені та штрафу у відсотках та також зазначив, що ОСОБА_4 пропустив усі строки для звернення до суду та не просить їх поновити.

01.06.2018р. представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якому наполягає на задоволенні своїх позовних вимог у повному обсязі.

06.06.2018 року на адресу суду надійшли заперечення представника відповідача ОСОБА_1 на відповідь на відзив, відповідно до яких він пояснив, що вимоги Банку є незаконними та необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності для звернення до суду, у звязку з чим у задоволенні позовних вимог Банку просить відмовити в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, справу розглянути за відсутності представника позивача, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. (а.с.32)

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», підтримав наданий на адресу суду відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, просив суд відмовити у задоволення вимог Банку в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобовязаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Згідно ст.530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).

Статтею 1054 ч. 1 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.09.2013 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 300.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайтіhttp://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом в заяві.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам..

Відповідно до довідки наданою Банком, встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був підписаний кредитний договір №б/н 04.09.2013р., за яким було надано картку 981482, термін дії 04/16. (а.с.135).

Згідно з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_2 встановлено, що по картковому рахунку №981482 від 04.09.2013 неодноразово змінювався кредитний ліміт, останній раз 26.05.2014 року до 78300,00 грн. (а.с.137)

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Проте, у порушення норм закону та умов договору відповідач за вказаним договором зобов'язань належним чином не виконав.

Строк дії даного договору визначається останнім днем останнім днем дії картки, тобто 30.04.2016 року, після спливу даного строку кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором.

Дана позиція узгоджується з постановою ВС від 14 лютого 2018 року по справі №564/2199/15-ц.

Станом на 30.04.2016 року виникла прострочена заборгованість відповідача перед ПАТ КБ «Приватбанк» по поверненню кредиту:

- 7827,55 гривен - заборгованість за кредитом;

- 32495,05 гривен заборгованість по процентам за користуванням кредитом;

- 2240,00 гривен заборгованість за пенею та комісією;.

а також позивачем нараховані штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 5000.00 гривен - штраф (фіксована частина);

- 5240,55 гривен - штраф ( процентна складова).(а.с.4)

Посилання позивача на те, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з закінчення строку дії договору є безпідставними, оскільки закінчення строку дії договору, на думку суду, надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак таких вимог позивачем не заявлено.

Як вбачається з представленого розрахунку (а.с.5-6), відповідач ОСОБА_2 користувалася коштами ПАТ КБ «Приватбанк», востаннє сплачував заборгованість 27.06.2014 року, втім цієї суми було недостатньо для погашення всієї наявної заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк», даний банк керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг.

У відповідності з ч. 2 ст.639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Суд вважає встановленими обставини укладення договору між сторонами, не настання обставин припинення дії договору (закриття картрахунку або інформування ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договору), а також обставини, що відповідач допустила прострочення, внаслідок чого виникла заборгованість по тілу кредиту та процентам.

Разом з цим, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 у відповідності до умов договору має підстави, як вимагати з позичальника повернення тіла кредиту і сплату процентів, так і застосовувати неустойку у вигляді штрафів або пені.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

ОСОБА_2 змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня).

Згідно з ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, головним критерієм в оцінці правомірності застосування штрафу та пені в межах одного договору є перевірка обставин щодо їх одночасного застосування саме щодо одного і того самого виду порушення.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено нарахування пені у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 гривен, що розраховується як: пеня = базова відсоткова ставка по договору/30 (нараховується за кожний день прострочки кредиту) + 50 гривен (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування відсотків по кредиту.

Тобто, умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення (порушення строків виконання, несвоєчасне виконання) грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення але не менше встановленого договором (наказів банку) розміру пені за місяць з можливістю збільшення такого мінімального розміру у разі виникнення прострочення за другий місяць поспіль.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, при порушені позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривен + 5 % від суми позову.

Тобто застосування і штрафу і пені повязано з порушенням позичальником строків виконання грошових зобовязань за договором.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання банком положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а відтак про безпідставність вимог банку в цій частині.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2003 цс15 від 21.10.2015 року, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні таких норм права.

Підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України в даному випадку суд не вбачає.

Як вбачається з розрахунку, представленого ПАТ КБ «Приватбанк» пеня в сумі - 3640,00 гривен нарахована за період прострочення платежів по тілу кредиту та відсотках за користування кредитом до 30.06.2017 року, тобто по закінчення строку дії договору.

Суд, зважаючи на наведене доходить висновку, що вимоги про стягнення штрафу в сумі 5740,55 гривен не можуть бути задоволені.

Разом з цим, на думку суду, вимога, щодо стягнення пені, підлягає задоволенню частково, по день закінчення строку дії договору, який не пролонгований сторонами, на суму 2240,00 грн.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно пропуску позивачем строку звернення до суду.

Відповідно до пунктів 3.1.1 Умов та правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а старок погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

ОСОБА_2 таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності ст. 257 ЦК України щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями ВСУ викладеними у постанові від 19 березня 2014 року по справі №6-14цс14 та постанові від 18 червня 2014 року по справі №6-61цс14.

ОСОБА_2 висновками ВСУ про застосування ст. 257 ЦПК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у вищезазначених постановах, які, відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх судів України, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу,а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору.

Згідно Довідки Банку від 22.05.2018р. строк дії картки до останнього дня квітня місяця 2016 року (а.с.135).

Банк звернувся до суду з позовом в листопаді 2017 року, тобто в межах загального трирічного строку позовної давності.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як роз`яснено в абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»).

Загальна сума заявлених вимог складає 110551,61 гривен, судовий збір сплачений в сумі 1658,27 гривен (а.с.1). Згідно з цим рішенням суду задоволено вимог на 38% на загальну суму 42562,60 гривен. Оскільки позовні вимоги банку задоволено частково, а саме на 38 %, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 638,43 грн. (1658,27 х 38,5% : 100% = 638,43 грн.)

На підставі викладеного та керуючись ст. 81, 95, 141, 211, 223, 247, 258-259, 263, 265, 315 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»: м. Київ, вул. Грушевського, № 1Д (МФО 305299, , рахунок № 3111) заборгованість станом на 30.06.2017 року за кредитним договором № б/н від 04.09.2013 року в розмірі 42562,60 грн., яка складається з:

- 7827,55 гривен заборгованість за кредитом;

- 32495,05 гривен заборгованість по процентам за користуванням кредитом;

- 2240,00 гривен заборгованість за пенею та комісією;.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»: м. Київ, вул. Грушевського, № 1Д (МФО 305299, , рахунок № 3111) судові витрати в розмірі 638,43 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 19.07.2018р.

Суддя І. В. Бобровська