П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року м. Київ

Справа № 22-3545 Головуючий у1-й інстанції - Кошель Б. І.

Унікальний №2-478/2010 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

НевідомоїТ. О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2018 року за заявою ОСОБА_3 про роз'яснення рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Матюшівської сільської ради, ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на землю та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,-

у с т а н о в и л а:

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 24 вересня 2018 року визнав зловживанням процесуальними правами дії ОСОБА_3 з подання заяви про роз'яснення рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2010 року у справі №2-478/2010 за позовом ОСОБА_4 до Матюшівської сільської ради, ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на землю та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, та повернув указану заяву заявнику.

Не погоджуючись з указаною ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву ОСОБА_3 про роз'яснення рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2010 року у справі №2-478/2010 (т.2, а.с.105-109).

Відзиву на апеляційну скаргу учасники справи у визначений судом строк не подали.

За правилами ч.13 ст.7, ст.369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_3 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2018 року, розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 18 вересня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про роз'яснення рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2010 року у справі №2-478/2010 за позовом ОСОБА_4 до Матюшівської сільської ради, ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на землю та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.

Заява мотивована тим, що резолютивна частина рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2010 року є не цілком зрозумілою для повної реалізації а саме в якій частині прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки розміром 0,8587 га, яка розташована на території АДРЕСА_1, є недійсною, тому що, незважаючи на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2010 року оформлено та видано заявникові нові державні акти на вищевказані земельні ділянки та внесено до державного кадастрового реєстру. Незрозумілість резолютивної частини рішення перешкоджає його виконанню та реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Як встановлено міськрайонним судом та убачається з матеріалів справи, 19 лютого 2010 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було задоволений позов ОСОБА_4 до Матюшівської сільської ради та ОСОБА_3 Суд вирішив: встановити факт, що ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину після смерті 31 грудня 1991 року ОСОБА_5 і визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 та вклад на рахунку НОМЕР_1, відкритий в Сбербанку №211/30 на ім'я ОСОБА_5; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 09 лютого 2004 року, виданий ОСОБА_6, розташованої в АДРЕСА_3; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 червня 2006 року, видане завідуючим Білоцерківської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 про прийняття всього майна ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: в частині прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки розміром 0,8587 га., яка розташована на території АДРЕСА_4.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05 серпня 2010 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2010 року було залишене без змін.

Верховний Суд України ухвалою від 17 січня 2011 року відмовив ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у вище вказаній справі.

ОСОБА_3 22 січня 2018 року звернувся із заявою про роз'яснення рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2010 року, за результатами розгляду якої Білоцерківським міськрайонним судом Київської області постановлена ухвала від 02 лютого 2018 року про відмову в задоволенні заяви.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 17 квітня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 про роз'яснення рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2010 року та зазначено, що вказане рішення суду є чітким, зрозумілим та не потребує додаткових роз'яснень.

За таких обставин районний суд дійшов висновку, що вищенаведена заява вже була розглянута по суті та додаткового розгляду не потребує, а тому дії ОСОБА_3 щодо повторного подання заяви про роз'яснення рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2010 року є зловживання процесуальними правами. Тому районний суд повернув заяву ОСОБА_3

З таким висновком районного суду апеляційний суд може погодитись враховуючи наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Як наведено вище, питання про роз'яснення рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2010 року вже було предметом судового розгляду.

Згідно з ч1. ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

За правилом ч.3 ст.44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Відтак повторне подання ОСОБА_3 заяви для вирішення питання про роз'яснення рішення, яке вже вирішене судом, обґрунтовано визнане міськрайонним судом зловживанням ОСОБА_3 процесуальними правами.

З огляду на викладене, висновок суду про наявність підстав для повернення заяви відповідає обставинам справи та положенням процесуального закону, тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома