Справа № 766/1057/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2018 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Дорошинської В.Е.

при секретарі Кирпиченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Головного територіального управління юстиції у Херсонській області в інтересах ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради про забезпечення повернення дитини, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду в вищевказаним позовом до відповідача про забезпечення повернення дитини, в обґрунтування якого зазначив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які перебувають в шлюбі з 20.08.2004 року, є батьками малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З квітня 2005 року по 31.07.2016 року відповідач працювала на посаді барісти в аеропорту м. Ларнака Республіки Кіпр. Щороку відповідач сама їздила у відпустку в Україну, одного разу брала з собою доньку ОСОБА_4, проблем з поверненням дитини не виникло.

Позивачем було надано згоду на виїзд дитини на період з 06.08.2016 року по 10.09.2016 року в Україну разом з матірю. Протягом цього періоду позивач щодня у телефонному режимі спілкувався з дружиною та дочкою. Однак, 10.09.2016 року в день повернення дружини та доньки відповідач зателефонувала позивачу і повідомила про те, що вона з донькою не повернеться до Республіки Кіпр. На сьогоднішній день відповідач разом з дитиною проживає в Україні за адресою: АДРЕСА_1. Таким чином, відповідач з 11.09.2016 року вчиняє незаконне утримування дитини на території України.

16.09.2016 року до Міністерства юстиції України як Центрального органу України з виконання Конвенції 1980 року звернувся позивач через Центральний орган Республіки Кіпр із заявою про повернення дитини.

Відповідачем ОСОБА_3 було надано письмові пояснення щодо відмови у добровільному поверненні дитини, зокрема у звязку з неадекватною поведінкою батька, що супроводжувалась насильством. Позивач стверджує, що він ніколи не давав своєї згоди на переміщення відповідачкою дитини в Україну на невизначений строк або переїзд дитини в Україну на постійне місце проживання, тобто на зміну держави постійного місця проживання дитини з Республіки Кіпр на Україну.

У звязку з викладеним просить визнати незаконним утримування відповідачем на території України малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; повернути малолітню ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, на територію Республіки Кіпр за адресою: вул. Архідаму, 5, ОСОБА_5, кв. 403, Ларнака. Якщо рішення не буде виконано у добровільному порядку, зобовязати ОСОБА_3 передати малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, її батькові ОСОБА_1 ОСОБА_4, який приїде в Україну для забезпечення повернення дитини.

Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК.

Представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, надав письмові заперечення проти позову.

Представник третьої особи в судове засідання надала заяву про проведення розгляду справи без їх участі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, експерта, суд установив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб 20.08.2004 року в Муніципалітеті Арадіппу відбулася церемонія одруження між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідно до свідоцтва про народження, особистий розпізнавальний номер 00-01199638, батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Як вбачається з підтвердження про навчання в школі від 12.09.2016 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчалася в 2 класі початкової школи ОСОБА_6 - Ларнака в учбовому 2015-2016 році та зареєстрована в 3 клас на навчальний 2016-2017 рік.

Згідно підтвердження від 10.09.2016 року церкви ОСОБА_7 Дросії-Ларнака, ОСОБА_2 є мешканцем ОСОБА_6 та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5, кв. 403, разом з дружиною ОСОБА_3 та їх донькою ОСОБА_4.

В своїх поясненнях від 01.11.2016 року ОСОБА_3 зазначає, що отримавши згоду батька дитини ОСОБА_1 ОСОБА_4 та побоюючись за своє здоровя та здоровя їхньої спільної дитини, у звязку з неадекватним поводженням батька дитини, яке супроводжувалося насиллям з його боку щодо неї та дитини, вона змушена була виїхати з Республіки Кіпр до України, де проживає за адресою: Україна, АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_2 01.08.2016 року надав письмову згоду та не заперечував проти здійснення подорожі дочки ОСОБА_4 зі своєю матірю в Україну з 06.08.2016 року по 10.09.2016 року.

З часу приїзду до України ОСОБА_3 разом з донькою проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, яка належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 22.08.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_8, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1347125 від 28.08.2003 року.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається у Херсонській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 46 Херсонської міської ради у 3-Б класі, що підтверджується довідкою № 21/01-23 від 24.03.2017 року.

Згідно характеристики від 24.03.2017 року на ученицю 3-Б класу Херсонської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 46 Херсонської міської ради ОСОБА_4 навчається у школі з 01.09.2017 року. Дівчина скромна, доброзичлива, стримана, врівноважена, розсудлива, дисциплінована, самостійна, не піддається чужому впливу, користується повагою серед викладачів, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями.

Відповідно до акту амбулаторної судово-психологічної експертизи № 080-2017 від 05.09.2017 року рівень психічного розвитку ОСОБА_4 відповідає віку; порушень психічного стану у ОСОБА_4 не виявлено. Емоційне спрйняття батьків (ОСОБА_2 та ОСОБА_3В.) у ОСОБА_4 позитивне. Ставлення ОСОБА_4 до ОСОБА_3 характеризується високою прихильністю. ОСОБА_4 ОСОБА_4 ОСОБА_1 називає батьком, не вважає його членом своєї сімї, не включає його в коло найближчого оточення; прихильність до ОСОБА_4 ОСОБА_1 відсутня. Психологічний клімат в родині, в якій ОСОБА_4 на даний час проживає, сприятливий для дитини: відносини в родині відкриті, теплі, з позитивним настроєм, емоційною згуртованістю; членів сімї, що викликають негативні емоції, немає. ОСОБА_4 кого-небудь з родичів ОСОБА_4 ОСОБА_1 назвати не може, нікого не памятає. ОСОБА_4 не може надати «пояснення» про своє життя в Республіці Кіпр; здатна була правильно сприймати фактичну (час, місце, зовнішність та ін.) сторону подій та давати про них правильні свідчення в період максимально наближених до досліджуваного, відстрочене відтворення значно обмежене. Відомості про адаптацію ОСОБА_4 в школі в матеріалах провадження відсутні; адаптація ОСОБА_4 в родині проживання стійка, хороша. ОСОБА_4 може проживати тільки спільно з ОСОБА_3; з урахуванням цього фактора умови проживання, зміни місця проживання (Україна або Республіка Кіпр) будуть носити для дитини мінімальний психотравмуючий вплив.

З характеристики Херсонської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №46 Херсонської міської ради від 19.10.2017 року на ОСОБА_4 вбачається, що вона навчається в даній школі з третього класу. Дівчинка має хороший фізичний і розумовий розвиток, має високий і достатній рівні навчальних досягнень з усіх предметів. Виховується у неповній сімї, мати приділяє багато уваги вихованню доньки.

Згідно акту обстеження умов проживання від 11.05.2017 року, складеного службою у справах дітей Корабельної районної у м. Херсоні ради за адресою м. Херсон, вул.

Комкова, 94, кв. 1 проживає ОСОБА_3 разом з донькою ОСОБА_4. Житлово-побутові умови проживання задовільні.

Згідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, яка набула чинності для України з 01.09.2006 року, а у відносинах між Україною та Республікою Кіпр з 01.02.2007 року (далі Конвенції) переміщення або утримання дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримання; та у момент переміщення або утримання ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримання.

Разом із тим частиною другою статті 12, частинами першою, другою статті 13 та статтею 20 Конвенції визначено вичерпний перелік обставин, за наявності яких суд має право відмовити у поверненні дитини до місця постійного її проживання.

Обов'язок доведення наявності підстав для відмови у поверненні дитини Конвенція покладає на особу, яка вчинила протиправне вивезення або утримання дитини.

Відповідно до статті 12 Конвенції, якщо дитина незаконно переміщена або утримується так, як це передбачено статтею 3, і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї Договірної держави, де знаходиться дитина, минуло менше одного року з дати незаконного переміщення або утримання, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини.

Судовий і адміністративний орган, навіть у тих випадках, коли процедури розпочаті після спливу річного терміну, також видає розпорядження про повернення дитини, якщо тільки немає даних про те, що дитина вже прижилася у своєму новому середовищі.

Стаття 13 Конвенції передбачає, що судовий або адміністративний орган запитуваної держави не зобов'язаний видавати розпорядження про повернення дитини, якщо особа, установа або інший орган, що заперечує проти її повернення, доведуть, що:

а) особа, установа або інший орган, що піклуються про дитину, фактично не здійснювали права піклування на момент переміщення або утримання, або дали згоду на переміщення або утримання, або згодом дали мовчазну згоду на переміщення або утримання;

б) існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку.

Батько дитини не створить нормальні умови для розвитку дитини і спілкування дитини, не зможе розуміти мову дитини, доглядати за нею належним чином.

Отже, встановленими судом обставинами справи та наданими доказами, підтверджено, що за місцем постійного проживання дитини, позивач не здійснював належного піклування про дитину і переміщення дитини до України відбулося за його згодою, а послідуюче проживання дитини на території України за його мовчазною згодою, а тому не є неправомірним та таким, що порушує права позивача в контексті ст.3 Конвенції.

Суд враховуючи, що головним завдання Конвенції є захист найвищих інтересів дитини, приходить до висновку, що в разі повернення дитини за місцем проживання батька існує серйозний ризик того, що таке повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної загрози або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку, а з моменту переміщення пройшло більше року й дитина прижилася у новому середовищі, що є безумовною правовою підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються у разі відмови позову на позивача.

Відповідачем ОСОБА_3 було сплачено за отримання правової допомоги 13000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 47/17-ц від 12.09.2017 року.

На підставі викладеного, ст.ст. 9,124 Конституції України, Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, керуючись ст.ст. 6-13, 81, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 267, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову Головного територіального управління юстиції у Херсонській області в інтересах ОСОБА_1 ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради про забезпечення повернення дитини відмовити.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Херсонській області в інтересах ОСОБА_1 ОСОБА_4 судові витрати за оплату правової допомоги в розмірі 13000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя В.Е. Дорошинська