Справа № 466/2725/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Мелешко І.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова за участю третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зобовязання до вчинення дій,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова із позовною заявою, яку в подальшому уточнив та остаточно просив визнати за ним та членами його сім»ї право на приватизацію квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він працював в будинкууправлінні №2 Львівської КЕЧ району з 31.12.1976 року по 14.01.1987 року. 1981 року йому, як працівнику будинкууправління №2 було виділено квартиру АДРЕСА_1 на склад сімї три особи. Позивач мав намір здійснити приватизацію вищезазначеної квартири, проте після звернення в квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова стало відомо, що квартира має статус службового житла , атому не може бути обєктом приватизації.

На звернення до начальника квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова з заявою про вирішення питання щодо виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових позивач отримав відмову, яка ґрунтувалася на положеннях ст.ст.118-123 Житлового кодексу України та п.п.2-6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого ОСОБА_7 Міністрів УРСР від 04.02.1988 року №37.

З відповіді начальника архівного відділу Львівської міської ради від 12.06.2018 року, отриманої позивачем, вбачається, що відсутні відомості про надання квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_8 даної відповіді позивач дійшов до висновку, що вищезазначеній квартирі статус службової не надавався. У звязку із чим, відповідно до п.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартира АДРЕСА_1 є житлом для постійного проживання, а тому являється обєктом приватизації.

У відповідності до наказу Міністра оборони України від 19.05.2016 року №268 зокрема зазначено, що втратив чинність наказ Міністра оборони України від 03.01.1993 року №1, а тому у Квартирно-експлуатаційного відділу м.Льввоа немає повноважень щодо передачі жилих приміщень у приватну власність громадян. А тому позивач змушений звернутися до суду із позовною заявою про визнання за ним та членами його сім»ї право на приватизацію квартири №39 по вул.Тракт Глинянський у м.Львові.

У відзиві на позовну заяву представник квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 за безпідставністю, оскільки зазначає, що згідно з облікових даних КЕВ м.Львова спірна квартира належить до числа службових. Крім того, пояснює, що потреба у використанні спірної квартири, як службового житла, на момент звернення до суду позивачем не відпала. Також ОСОБА_2 вважає, що КЕВм.Львова є неналежним відповідачем, оскільки не є власником спірного житла. У зв»язку із чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Треті особи у судове засідання не з»явилися, до суду поступили клопотання від ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про розгляд справи у їх відсутності, в яких, зокрема зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримали у повному обсязі із підстав, наведених у фабулі позовної заяви. Просила задовольнити позов повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, покликаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані документи, об'єктивно оцінивши обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення у зв»язку із наступним.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працював у будинкоуправлінні №2 Львівської КЕЧ району з 31.12.1976 року по 14.01.1987 року, що стверджується трудовою книжкою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. В 1981 року ОСОБА_3 як працівнику будинкоуправління №2 Львівської КЕЧ було виділено двохкімнатнку квартиру АДРЕСА_1. Квартира виділилася на склад сім»ї три особи: ОСОБА_4 дружина, ОСОБА_10 донька, ОСОБА_5 - син. Згідно з довідкою №370 від 15.12.2011 року, виданою начальником БУ№4 КЕВ м.Львова 29.03.1982 року ОСОБА_11 був прописаний на підставі ордеру №61 від 25.05.1976 року тана підставі посвідчення, яке було видано Львівським КЕЧ району на прізвище ОСОБА_3

01.02.2018 року ОСОБА_9, з метою реалізації свого права на приватизацію житла, звернувся до начальника квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова із заявою про вирішення питання про виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових. Відповіддю від 02.03.2018 року позивачу було відмовлено у задоволенні його заяви на підставі ст.ст. 118-123 Житлового кодексу України та п.п. 2-6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого ОСОБА_7 Міністрів УРСР від 04.02.1988 року №37.

ОСОБА_7 Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року №37 «Про службові жилі приміщення» (із змінами і доповненнями) затверджено «Перелік категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення» та «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР».

З відповіді начальника архівного відділу Львівської міської ради від 12.06.2018 року вбачається, що відсутні відомості про надання квартирі АДРЕСА_2 Б.М.

Згідно п.16 «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ОСОБА_7 народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація.

Аналізуючи відомості, надані архівним відділом Львівської міської ради, суд приходить до висновок, що встановленим порядком квартирі АДРЕСА_1 статус службової не надавався.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_3 та членам його сім'ї на підставі ордеру №61 Виконкому Шевченківської районної ради депутатів м.Львова від 25.05.1976 року та на підставі посвідчення, виданого Львіською КЕЧ району, відтак, у вказаних осіб виникло право на зазначене жиле приміщення. При цьому, фактично постійно проживаючи разом із сім'єю у вказаній квартирі, за відсутності реєстрації місця проживання в зазначеному жилому приміщенні, такий не може належним чином документально оформити право користування квартирою та реалізувати виникле право приватизації вказаного житла.

Беручи до уваги факт того, що квартирі АДРЕСА_1 статус службової не надавався є підстави вважати, що зазначена квартира є житлом для постійного проживання, а тому, у відповідності до п.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» являється обєктом приватизації.

Згідно ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих ОСОБА_7 народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Закону до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше, які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В силу ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

А тому, враховуючим вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, слід визнати за ОСОБА_3 та членами його сімї право на приватизацію квартири АДРЕСА_1.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 704 гривень 80 копійок.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 8, 41, 55 Конституції України, ст. 5, 9, 51, 61, 63, 64, 65, 65-1 ЖК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 та членами його сім»ї: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 право на приватизацію квартири АДРЕСА_3.

Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований та проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач: Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова, 79007, м.Львів, вул.Батуринська, 2.

Третя особа: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована та проживаюча за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Третя особа: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований та проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Третя особа: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрована та проживаюча за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з моменту проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області.

Суддя ОСОБА_12