РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/2697/18

Провадження № 2/643/3196/18

18.06.2018 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Сиротникова Р.Є.,

при секретарі: Сиротенко О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на транспортний засіб,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просила визнати за ній право власності на автопричіп марки АГ-02, державний номер НОМЕР_1, номер Y8GAG3400EA000001, зеленого кольору.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.04.2015 між ОСОБА_1 та відповідачем укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до якого ОСОБА_2 передав їй у власність належний йому автопричіп марки АГ-02, дюню АХ 6139 ХР номер Y8GAG3400EA000001, зеленого кольору. За отримане майно позивачем сплачено 1800 доларів США, наступними частинами - 1300 доларів США 18.04.2015 та 500 доларів США 07.05.2015 як і визначено згідно угоди, укладеної між нами. Факт отримання грошей за автомобіль підтверджується розпискою, яка в свою черги містить умови угоди, складеної відповідачем власноруч та ним і підписаної. Оформлення угоди та реєстрацію транспортного засобу в органах реєстрації відкладено, у зв'язку з тим, що на деякий час ОСОБА_1 дозволила відповідачу користуватись належним їй майном, а саме причепом АГ-02, державний номер НОМЕР_1, та збиралась реєструвати спірне майно після того як відповідач поверне його з користування. Проте відповідач після повернення позивачу майна ухиляється від належного оформлення угоди купівлі-продажу даного автопричепу. Через прострочений термін реєстрації транспортного засобу після вчинення правочину з купівлі-продажу майна, позивач не має змоги завершити державну реєстрацію купленого у відповідача автопричепу марки АГ-02, дн. АХ 6139 ХР. На підставі вищевикладеного позивач вимушена звернутись до суду.

В судове засідання позивач не зявилась. Про час та місце судового розгляду сповіщена належним чином. Подала до суду заяву, у якій просила суд розглядати справу за її відсутності, та зазначила, що позивні вимоги підтримує в повному обсязі та вважає їх такими що підлягають задоволенню з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач, ОСОБА_2, в судове засідання не зявився. Про час та місце судового розгляду був сповіщений належним чином. Подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позов визнав в повному обсязі.

Суд дослідивши заяви, матеріали справи, встановив факти та відповідні їм правовідносини та вважає, що позивні вимоги ОСОБА_1, підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до розписки, яка міститься в матеріалах справи, 18.04.2015 ОСОБА_3 продав ОСОБА_1 авто причіп АГ-02, номер шасі Y8GAG3400EA000001, д.н. НОМЕР_2, зеленого кольору, за 1800 доларів США. При передачі авто причепа ОСОБА_1 оплатила 1300 доларів США 18.04.2015, 500 доларів США оплатила 07.05.2018.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України чинним правочином є правочин зміст якого не суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Приписами ст. 220 Цивільного кодексу України, встановлено, що у разі якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії які не суперечать закону.

Згідно із статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Всупереч викладеним вище нормам, позивач не може в повній мірі здійснити своє право щодо зазначених нежитлових будівель, а саме позивач обмежений у своєму праві розпоряджатися своїм майном, оскільки право власності на нього не зареєстроване належним чином.

Частиною 2 статті 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не встановлено із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як передбачено ст. 331 Цивільного кодексу України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа я кА виготовила ( створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна).

Згідно ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визначене за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Положення ст. 16 Цивільного кодексу України забезпечують можливість захисту порушених прав та охоронюваних інтересів, зокрема, шляхом визнання відповідного права.

Відповідно до ч. 3 ст. 375 Цивільного кодексу України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Підставою для проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно відповідно до пункту 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 868 від 17.10.2013 р. є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12,13,81,263-265 ЦПК України, ст.ст. 16, 203,

204, 220, 328, 331, 375, 376, 392 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на автопричіп марки АГ-02, державний номер НОМЕР_2, номер Y8GAG3400EA000001, зеленого кольору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Московський районний суд м. Харкова.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються судом:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_3, адреса реєстрації: 61172, АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_4, адреса реєстрації: 61144, АДРЕСА_2.

Повне судове рішення складено 23.06.2018.

Суддя: Р. Є. Сиротников