Справа № 204/8028/16-ц
Провадження № 2/200/427/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

«29» березня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Вищевказана цивільна справа з 13 грудня 2016 року знаходилась в провадженні судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Токар Н.В.

26 січня 2017 року ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, направлено до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю.

Згідно автоматичного розподілу справ між суддями зазначену цивільну справу 27 лютого 2017 року розподілено судді Женеску Е.В.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 03 березня 2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає наступне.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, яка розташована поверхом вище від квартири позивачки. 18 жовтня 2016 року квартиру позивача було залито водою з вини відповідача, в результаті чого повністю пошкоджено та потребують заміни гіпсокартонні плити, сталося коротке замикання електропроводки, перегоріли лампочки. Згідно з актом комісії КП «Жилсервіс-1» від 20.10.2016 року, причиною затоплення є неналежне ставлення мешканців квартири № 115 до експлуатації сантехнічного обладнання та квартирної сантехнічної мережі (розводки) в квартирі відповідача. Згідно з розрахунком виконання ремонтно-будівельних робіт, складених експертом ТОВ «Будівельна компанія «Анфілада», вартість проведення ремонту квартири позивача становить 98296,60 грн. Намагання позивача врегулювати питання без звернення до суду не дали результату, відповідач відмовився зустрітись з позивачем та повідомив телефоном про своє небажання компенсувати заподіяну ним шкоду. Крім того, неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 5000 грн.

З урахуванням зазначеного, позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальні збитки на суму 98296,60 грн., моральні збитки на суму 5000 грн., та витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2018 року визначено здійснювати судовий розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу строк до 09 лютого 2018 року для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов не надав.

У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів.

Суд, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежилого приміщення магазину непродовольчих товарів загальною площею 37,6 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 21.05.2008 року, виданим виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради.

ОСОБА_2 є власником квартири за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно Акту візуального обстеження, складеного 20 жовтня 2016 року комісією у складі начальника ПТО КП «Жилсервіс-1» ДМР ОСОБА_4, інженера ПТО КП «Жилсервіс-1» ДМР ОСОБА_5, вбачається, що вказаний акт складено за результатами обстеження приміщення АДРЕСА_1, яке займає ОСОБА_1

При візуальному огляді встановлено, що приміщення загальною площею 37,6 кв.м., стеля обшита гіпсокартоном та пофарбована водоемульсійною фарбою, стіни зашиті пластиковими панелями. В результаті залиття повністю пошкоджені та потребують заміни гіпсокартонні плити, сталося коротке замикання електропроводки, перегоріли лампочки. Причина залиття: халатне ставлення мешканців квартири № 115 до утримання сантехприладів і квартирної сантехрозводки.

Згідно «Договірної ціни виконання ремонтно-будівельних робіт за адресою АДРЕСА_1» та «Локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-1» по об'єкту за адресою АДРЕСА_1, складеного підрядником ТОВ «СК «Анфілада», договірна ціна ремонтних робіт складає 98295, 60 грн.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року N 76, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за N 927/11207 передбачено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт.

З Додатку до даних Правил вбачається, що в Акті про залиття має бути зазначено причини, встановлені при обстеженні, а також хто заподіяв шкоду, висновки і рекомендації комісії.

За змістом Додатку з Актом мають бути ознайомлені мешканці квартири, винні в залитті.

Відповідно до листа Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка, відповідно до укладеної угоди, є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка, відповідно до укладеної угоди, обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка, відповідно до укладеної угоди, надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов'язковою.

В акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

З наданого позивачкою Акту вбачається, що його зміст не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, а саме мешканці квартири № 115, зазначені як винні особи в залитті, з даним Актом ознайомлені не були, при його складанні також присутні не були, і на чому ґрунтувалися висновки комісії про причини залиття та винних у цьому осіб, не зазначено.

Так, в акті від 20.10.2016 року вказано про халатне ставлення мешканців квартири до утримання санттехприладів, однак з акту не вбачається, що була оглянута квартира № 115 та були встановлені якісь порушення в експлуатації сантехобладнання, розміщеного в квартирі № 115.

Відповідно до ч.ч.1, 2,3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч.1, 2,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд враховує, що позивачка інших доказів вини відповідача у залитті квартири не надала, обмежившись лише наданням Акту візуального обстеження, який складений з порушенням вимог чинного законодавства.

Суд також звертає увагу, що в Акті вказано лише, що потребують заміни гіпсокартонні плити, якими обшита стеля. Також в Акті вказано, що сталося коротке замикання електропроводки, однак чи потребує в зв'язку з цим електропроводка заміни - не вказано.

Разом з тим, з Локального кошторису на будівельні роботи, наданого позивачкою, вбачається, що до ремонтних робіт включена, наприклад (мовою оригіналу): «разборка обшивки стен из гипсокартонных плит (фальшстены) по металлическому каркасу», «разборка облицовки стен из керамических глазурованных плиток», «облицовка поверхностей керамическими плитками», «окраска стен поливинилацетатными водоэмульсионными составами (латексная)» в той час як в Акті від 20.10.2016 року вказано, що стіни приміщення обшиті пластиковими панелями та не вказано, що ці панелі потребують заміни.

Аналогічно, в Локальному кошторисі вказано про демонтаж прихованої електропроводки, демонтаж та установку вимикачів та розеток, демонтаж та монтаж світильників для люмінесцентних ламп, однак в Акті від 20.10.2016 не вказано про пошкодження вимикачів та розеток та чи потребують вони заміни, також не вказано, що заміни потребує електропроводка.

Зазначена обставина не дає змоги суду прийняти «Договірну ціну виконання ремонтно-будівельних робіт за адресою АДРЕСА_1» та «Локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1» по об'єкту за адресою АДРЕСА_1, складеного підрядником ТОВ «СК «Анфілада», в якості належного та допустимого доказу на підтвердження позовних вимог.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розглядаючи спори про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Як вбачається з наданого позивачкою акту, він не відповідають вище приведеним нормам, складений формально та з порушенням встановленого порядку у відсутність винної особи і без обстеження членами комісії її квартири, та не визначає дійсну конкретну причину залиття приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з .ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до абз.2,4 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин , а також правильно витлумачив ці норми.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позивачем не доведена вина відповідача у залитті приміщення, власником якого є позивач, також не підтверджено належними доказами розмір заподіяних позивачу матеріальних збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України.

У постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року / зі змінами, внесеними постановами Пленуму від 25.05.2001 року та 27.02.2009 року / зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи викладене вище, висновки суду про недоведеність вини відповідача у залитті квартири позивача та завдання їй матеріальної шкоди таким залиттям, суд також не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки щодо стягнення з відповідача моральної шкоди.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268, 280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Е.В. Женеску