АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження: №22-ц/791/898/18 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

ОСОБА_1,

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 квітня 2018 року, у складі судді Хайдарової І.О., у справі за позовом ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_4 про визнання квартири особистою приватною власністю,

В С Т А Н О В И В:

18 липня 2017 року позивач та його представник звернулися до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просили визнати особистою приватною власністю позивача квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Позов обґрунтувала наступним. Сторони 11.10.2003 року уклали шлюб. В період шлюбу за договором купівлі-продажу від 17.10.2003 року було куплено вказану однокімнатну квартиру житловою площею 17,7 кв.м загальною площею 35,5 кв.м. Вказане нерухоме майно було оформлено на відповідача, оскільки паспорт позивача перебував у паспортній службі у зв'язку зі зміною прізвища. У вказаній квартирі проведено реєстрацію мешкання сторін з 12.11.2003 року. У шлюбі у них народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24.03.2017 року шлюб між сторонами розірвано. У зв'язку з тим, що спірна квартира придбана в період шлюбу, однак, виключно за кошти позивача, вважають, що вказане майно є особистою власністю позивача, у зв'язку з чим просили задовольнити позов.

Оскаржуваним рішенням від 17 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та адвокат ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2, просять скасувати зазначене рішення й ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин справи. Зокрема вважають, що судом не враховано позицію відповідача, який визнає позов. Також вказали, що судом не враховано, що саме кошти ОСОБА_2, які вона отримала за договором дарування і є її особистими коштами, були сплачені при купівлі за вказану квартиру. Крім того вважають, що саме визначений законом обов'язок позивача обміняти паспорт протягом місяця з дня укладення шлюбу і є підтвердженням того, чому договір купівлі-продажу не був вчинений позивачем. Також зазначили, що походження коштів у даному випадку є визначальним у визначенні особистою приватною власністю на спірну квартиру.

Відповідно до п.6 Розділу XV "Перехідні положення" Конституції України до впровадження нового адміністративно-територіального устрою України відповідно до змін до Конституції України щодо децентралізації влади, але не довше ніж до 31 грудня 2017 року, утворення, реорганізацію та ліквідацію судів здійснює Президент України на підставі та у порядку, що визначені законом.

Указом Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" було постановлено ліквідувати Апеляційний суд Херсонської області та утворити Херсонський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Херсонську область, з місцезнаходженням у місті Херсоні.

Однак, згідно з п.3 Розділу XІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що набрав чинності з 30.09.2016 року, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Також, відповідно до п.8 ст.1 Розділу XІІІ "Перехідні положення" ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Враховуючи наведене, оскільки Херсонський апеляційний суд як новоутворений суд свою роботу ще не розпочав, то до утворення останнього його повноваження продовжує здійснювати Апеляційний суд Херсонської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Із копії паспорта громадянки ОСОБА_2, виданого 04 лютого 2004 року, вбачається, що 11 жовтня 2003 року вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_4, у зв'язку з чим змінила своє прізвище з "Петренко" на "Лук'янченко" (а.с.4-6).

Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-КГ №022111, виданого 27 квітня 2006 року, ОСОБА_7 народилась 05 жовтня 2005 року, її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.11).

Згідно свідоцтва про народження серії 1-КГ №115001, виданого 14 грудня 2010 року, ОСОБА_8 народився 14 грудня 2010 року, його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.10).

За договором дарування грошових коштів від 11 жовтня 2003 року, укладеним у простій письмовій формі, ОСОБА_9 зобов'язався передати у власність ОСОБА_10 грошові кошти у сумі 2500 доларів США. Договір містить підписи дарувальника та обдарованого (а.с.37).

Матеріали справи містять розписку ОСОБА_10 від 11 жовтня 2003 року на підтвердження отримання від ОСОБА_9 як дарунок до дня весілля кошти у сумі 2500 доларів США (що на той час було еквівалентно 13375 грн) (а.с.36).

Вказана розписка нотаріально не посвідчена, містить підпис лише ОСОБА_10

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2003 року ОСОБА_11 продала, а ОСОБА_4 купив однокімнатну квартиру №78, житловою площею 17,7 кв.м загальною площею 35,5 кв.м, яка розташована за адресою: м.Херсон, вул. Кримська, 120. За домовленістю сторін продаж вчинено за 13375,00грн. (а.с.34).

Право власності за відповідачем на вказану квартиру зареєстровано в Херсонському бюро технічної інвентаризації, реєстрова книга №31, за реєстровим №12190 від 20 жовтня 2003 року (а.с.34).

За Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна власником вказаної квартири є відповідач, відсутні відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек (а.с.12).

Із розписки від 17 жовтня 2004 року вбачається, що ОСОБА_11 отримала від ОСОБА_10 гроші за продану нею квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, у сумі 13375 грн (а.с.38).

На цьому ж аркуші паперу, після тексту розписки наявний виконаний від імені відповідача ОСОБА_4 текст від 17.10.2004 року, згідно з яким останній визнає, що квартира придбана за особисті кошти його дружини ОСОБА_2 (а.с.38).

Згідно із частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що спірне майно придбано подружжям до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи підлягають застосуванню положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

За положеннями ст.24 КпШС України роздільним майном подружжя є:

--- майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (ч.1);

--- роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші (ч.2);

--- кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном (ч.3).

Згідно ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу (ч.1). Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них (ч.2).

В пункті 9 постанови від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (чинний на дату виникнення спірних правовідносин) Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст.25 КпШС) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст.28 КпШС).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача на те, що спірна квартира є виключно її власністю, оскільки вона була придбана за її особисті кошти, не ґрунтуються на законі та не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами по справі. Крім того, суд виходив з того, що доказів відсутності паспорту ОСОБА_4 на момент укладення договору купівлі-продажу до суду не надано, до того ж паспорт виданий 04.02.2004р. Також суд першої інстанції виходив з того, що розписка ОСОБА_11 (продавця квартири) про отримання коштів складена лише 17.10.2004 року, в той час як договором купівлі-продажу передбачено, що продаж вчинено за 13375грн, які покупець (ОСОБА_4О.) сплатив продавцю (ОСОБА_11В.) під час оформлення договору. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що із наданих до суду доказів неможливо встановити, що саме грошові кошти за договором дарування грошових коштів та розпискою були витрачені на придбання квартири.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки до нього суд дійшов при неповному зясуванні обставин справи та порушивши норми процесуального права і неправильно застосувавши норми матеріального права, що відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

При апеляційному розгляді справи відповідач дав особисті пояснення, проти позову він не заперечує та визнав апеляційну скаргу. При цьому зазначив, що спірна квартира була придбана за кошти його дружини, а договір було оформлено на нього у зв'язку із тим, що дружина віддала паспорт для заміни і отримала його лише через декілька місяців.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року по справі 61-15043св18.

Колегія суддів враховує, що у КпШС України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, прямо не закріплено визнання особистою приватною власністю майна, яке придбане одним із подружжя за особисті кошти, проте ст.24 КпШС України закріплено, що роздільним майном є майно, яке належало кожному з подружжя, одержане ним під час шлюбу в дар. У матеріалах справи наявний договір дарування коштів у сумі 2500 доларів США (обдарована позивач), розписка на отримання цих коштів, розписка від продавця спірної квартири на отримання коштів від ОСОБА_2 у сумі 2500 доларів США та розписка від ОСОБА_4 про визнання ним придбання за особисті кошти позивача спірної квартири. Крім того, сам відповідач при апеляційному розгляді справи повністю визнав і позов, і апеляційну скаргу.

Крім того, згідно з п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про можливість визнання спірної квартири особистою приватною власністю позивача, оскільки наявні в матеріалах докази та пояснення сторін підтверджують те, що спірна квартира була придбана саме за кошти ОСОБА_2, які вона отримала в дар, тобто за особисті кошти позивача.

Суд першої інстанції вказане не врахував, а тому прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду відповідно до п.4 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.24, 28 КпШС України, ст.367, п.п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 квітня 2018 року скасувати й ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_4 про визнання квартири особистою приватною власністю задовольнити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_3.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 20 липня 2018 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_12

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_13

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_1