Справа № 466/9001/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/521/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Фейір К.О.

з участю: з участю ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4,розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 01 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ЛКП «Янів-405» про відшкодування вартості відновлювального ремонту,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування вартості відновлювального ремонту.

Позовні вимоги мотивовано тим, що вона разом з ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є співвласником квартири АДРЕСА_1. Квартира трикімнатна, розташована у приміщенні мезоніну двоповерхового будинку 1932 року побудови.

З метою розширення власної квартири у 2009 році вони за свій рахунок облаштували приміщення під літ.3-15, 3-16, 3-17, виконавши значні ремонтно-будівельні роботи.

Для отримання дозволу на узаконення цих приміщень, вони, як співвласники квартири НОМЕР_1 у січні 2010 року, подали відповідну заяву до Шевченківської районної адміністрації та отримали дозвіл на узаконення реконструйованої квартири.

08 червня 2010 року на засіданні міжвідомчої комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради протоколом №12 затверджено проект приведення у відповідність нормативним вимогам розширення за рахунок простору мезоніну АДРЕСА_1.

За заявою ОСОБА_4, Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради 14 червня 2010 року було прийнято розпорядження №336 про зобов»язання співвласників квартири НОМЕР_1 демонтувати самовільно приєднані та переплановані приміщення мезоніну.

Пізніше, за рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2011 року, було частково задоволено позов ОСОБА_4 та зобов»язано їх співвласників квартири НОМЕР_1 демонтувати самовільно встановлені двері у приміщенні під літ.3-15 площею 5,9 кв.м., самовільно встановлену перегородку та двері між приміщеннями під літ.3-17 площею 14,5 та приміщеннями 3-16 площею 3,9 кв.м., а в задоволенні інших вимог ОСОБА_4 було відмовлено.

Також частково було задоволено їх позов та скасовано розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №336 від 14 червня 2010 року про зобов»язання співвласників квартири НОМЕР_1 демонтувати самовільно приєднані та переплановані приміщення мезоніну.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова було виконане 13 травня 2013 року.

02 грудня 2014 року ОСОБА_4 разом із невідомими особами увірвався у приміщення мезоніну та в її присутності та присутності свідків за допомогою кувалди повністю зруйнував приміщення літ.3-15, 3-16, 3-17, занісши туди свої речі, в результаті чого спричинивши її значних матеріальних втрат.

З урахуванням зазначених обставин позивач ОСОБА_2 на підставі ст.1166 ЦК України, просила:

стягнути з ОСОБА_4 на її користь 50 250 (п'ятдесят тисяч двісті п'ятдесят) гривень, що становить вартість відновлювального ремонту приміщень мезоніну під. літ. 3-15, 3-16, 3-17 у будинку АДРЕСА_1 внаслідок демонтажу поза рішенням суду;

стягнути з ОСОБА_4 на її користь 1600 гривень за складення висновку експертного будівельно-технічного дослідження та судові витрати в дохід держави (т.1а.с.2-6).

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 01 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначає, що факт знищення 02 грудня 2014р. ОСОБА_4 її майна у приміщенні мезоніну доведено показами свідків, чого не враховано судом першої інстанції.

Вказує, що під майном слід розуміти не вартість матеріалів, а вартість знищених відповідачем матеріальних конструкцій, які були сконструйовані та збудовані за рахунок її коштів. Зокрема, майном, яке знаходилось у мезонінні, вважає будівельні конструкції, допоміжні стіни, конструкція стелі, двері, декоративне облаштування стін та підлоги. Для проведення експертного будівельно-технічного дослідження ставилось саме питання вартості відновлювального ремонту приміщень мезоніну, який було пошкоджено вже після виконання рішення Шевченківського районного суду та складення акту державним виконавцем.

Просить рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 01 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_4 на її заперечення,перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 лютого 2018 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що приміщення мезоніну у будинку №21 на вул.Клепарівській перебуває у спільному користуванні всіх мешканців будинку, а тому, не може приводитись в попередній стан - стан житлового приміщення для користування позивачкою.

Питання саме, щодо суми майнової шкоди, спричиненої позивачці пошкодженням її майна перед експертом не ставилося і таке ним не досліджувалося.

Окрім того, не наведено доказів, у якому стані знаходилося спірне приміщення та майно у ньому після виконання рішення суду , до дня його знищення (02 грудня 2014 року)та проведення експертного дослідження (15 вересня 2015 року).

З таким висновком суду погодитися не можна виходячи із наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 разом з ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є співвласником квартири АДРЕСА_1. Квартира трикімнатна, розташована у приміщенні мезоніну двоповерхового будинку 1932 року побудови (т.1а.с.7).

Для покращення житлових умов після приватизації квартири позивачем облаштовано кімнату площею 14,5 (літ.3-17), коридор площею 3,9 (літ.3-16), коридор площею 5,9 (літ.3-15), приміщення комори площею 10,2 кв.м (літ.3-14), а також комора площею 4,1 кв.м. (літ3-13) - із допоміжних приміщень мезоніну.

Для отримання дозволу на узаконення цих приміщень, вони, як співвласники квартири НОМЕР_1 у січні та червні 2010 року подали відповідні заяви до Шевченківської районної адміністрації та отримали дозвіл на узаконення реконструйованої квартири (т.1а.с.9-10).

08 червня 2010 року на засіданні міжвідомчої комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради протоколом №12 затверджено проект приведення у відповідність нормативним вимогам розширення за рахунок простору мезоніну АДРЕСА_1.

За заявою ОСОБА_4 Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради 14 червня 2010 року було прийнято розпорядження №336 про зобов»язання співвласників квартири АДРЕСА_1. (т.1а.с.13-14).

У квітні 2010 року ОСОБА_4 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про приведення стін будинку у попередній стан шляхом демонтажу всіх перегородок, демонтажу усіх самовільно встановлених вікон на горищі та замурування віконних пройомів, демонтажу самовільно встановлених дверей, не чинити йому перешкод у користуванні горищем, знести самовільно встановлені стовпи браму та огорожу на прибудинковій території, стягнення 3000 гривень моральної шкоди за пошкодження системи опалення.

У серпні 2010 року ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 звернулися з позовом до ОСОБА_4, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання незаконним розпорядження Шевченківської районної адміністрації №336 від 14 червня 2010 року визнання права на користування перепланованими приміщеннями.

Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2011 року позов ОСОБА_4 задоволено частково - зобов»язано ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10 демонтувати: самовільно встановлені двері у приміщенні під літ.3-15 площею 5,9 кв.м.; самовільно встановлену перегородку та двері між приміщеннями 3-17 площею14,5 кв.м. та приміщенням 3 площею 3,9 кв.м. та не чинити перешкод у користуванні горищем.

В решті вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10 - відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10 задоволено частково.

Скасовано розпорядження Шевченківської районної адміністрації №336 від 16 червня 2010 року «Про демонтаж самовільно приєднаних та перепланованих приміщень мезоніну до квартири.

В решті вимог ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10 - відмовлено (а.с.15-18).

Як видно із мотивувальної частини рішення суду, ОСОБА_2 та ін. самовільно влаштували двері у приміщення під літ.3-15 площею 5,9 кв.м., чим вчиняють перешкоди у користуванні горищем позивачеві. З даного приміщення до проведення перепланувань відповідачами, у всіх мешканців будинку був доступ до приміщень мезоніну (приміщення 3-17 пл14,5 кв.м. та приміщення 3 площею 3,9 кв.м.), які на плані не позначені. Отже, зазначені приміщення були загального користування, а тому слід зобов»язати відповідачів демонтувати самовільно встановлену перегородку та двері між приміщеннями 3-17 площею 14,5 кв.м. та приміщенням 3 площею 3,9 кв.м.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_4 (приведення стін та даху будинку у попередній стан, демонтаж вікон, замуровування пройомів і.т.і.) було відмовлено.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (щодо скасування розпорядження Шевченківської районної адміністрації №336 від 16 червня 2010 року «Про демонтаж самовільно приєднаних та перепланованих приміщень мезоніну до квартири), суд дійшов висновку, що перепланування квартири АДРЕСА_1 було проведено з метою підвищення благоустрою квартири. Власник житла в особі Львівської міської ради не мають претензій, переобладнання квартири відповідає державно - будівельним нормам, правових підстав для винесення розпорядження №336 від 16 червня 2010 року не було (а.с.15-18).

Згідно акту державного виконавця від 13 травня 2013 року майстрами залученими стягувачем демонтовано самовільно встановлені двері у приміщенні під літ.3-15 площею 5,9 кв.м.; самовільно встановлену перегородку та двері між приміщеннями 3-17 площею14,5 кв.м. та приміщенням 3 площею 3,9 кв.м. Таким чином було виконано рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2011 року (т.1а.с.19).

03 грудня 2014 року ОСОБА_10 та ОСОБА_2 звернулися із заявою у Шевченківський РВ ЛМУ ГУ МВС у Львівській області про те, що 02 грудня 2014 року ОСОБА_4, власник квартири №№1,4,5 який проживає у їхньому будинку разом із невідомими особами увірвались до їхнього мезоніну де знаходиться туалет і почали руйнувати кувалдою стіни, зламали туалет, здерли лінолеум, поламали всі стіни з гіпсокартону, вирвали дві чавунні батареї опалення, знищили електромережу і залишили її - людину з інвалідністю та її маму учасника війни без світла і тепла (т.1 а.с.84).

Допитані в суді першої інстанції під присягою свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 показали, що були очевидцями того, як ОСОБА_4 02 грудня 2014 року все розбивав у приміщенні мезоніну та знищив майно ОСОБА_2, зокрема розбивав плитку, зривав панелі на стінах, здирав вагонку та гіпсові панелі зі стелі.

Як убачається із висновку експертного будівельно-технічного дослідження №05/09-15я від 15 вересня 2015 року, поза рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2011 року демонтовано та пошкоджено:

У приміщенні під літ.3-17:

обшивку стін та стелі (плитами гіпсокартону) площею 68,2 кв.м; стельові плити (касетони) площею 13,6 кв.м;між стінами та стелею встановлений багет з пінополату - 15,2 м.п; лінолеум на підлозі площею 15,13 кв.м.;плінтус між підлогою і стінами довжиною 14,8 м.п;два радіатора чавунних по 6 ребер;розетки одинарні - 3 шт; вимикач - 1 шт; світильник на три плафони - 1 шт

У приміщенні під літ.3-16:

а) у вбиральні: на стелі стельові плити (касетону), площею 0,2 кв.м.; штукатурку на цегліних стінах, площею 1,3 кв.м; керамічну плитку, площею 1.3 кв.м; вагонку з ДВП на стінах, площею 5,9 кв.м.; дерев»яний дверний блок 0,6м х 1,9м.-1 шт; наличники по периметру дверного блоку, довжиною 4,6 м.п; лінолеум на підлозі, площею 1,35 кв.м; вимикач - 1 шт; бра на одну лампочку - 1 шт; унітаз з бачком «ком пакт» - 1 шт;

б) в коридорі:

Стельові плити (касетони) на стелі, площею до 0,2 кв.м; вагонку з ДВП на стінах, площею 12,2 кв.м;лінолеум на підлозі, площею 3,9 кв.м; між підлогою і стінами влаштований плінтус, довжиною 5.3 м.п.; дверний дерев»яний блок 0,9м х 2 м - 1 шт; світильник денного світла на одну лампу - 1 шт; вимикач одинарний - 1 шт.

У приміщенні під літ.3-15:

По краю сходової площадки - гіпсокартонну перегородку на дерев»яному каркасі площею 10,75 кв.м; зовні перегородки утеплення з пінопласту 20м.м., площею 10,75 кв.м; шпалери на стінах, площею до 11,3 кв.м; багет з пінопласті, довжиною 4,4 м.

Вартість відновлювального ремонту внаслідок демонтажу поза рішенням суду визначена шляхом складення кошторису на відновлювальні роботи для приведення приміщень у попередній стан. При визначенні обсягів робіт, необхідних для ліквідації демонтажу на оздоблювальних покриттях (шпалери, каси тони, багети, фарбувальному шарі) у вигляді зміни кольору, відривання окремими місцями, заміна оздоблювальних покриттів або фарбування поверхонь, у зв»язку з неможливістю підбору аналога даного покриття, проводиться по всій площі цього покриття, а не тільки по площі дефекту.

Всього вартість відновлювального ремонту приміщень мезоніну, під літерами 3-15, 3-16, 3-17 в будинку №21 на вул.Клепарівській у м. Львові, внаслідок демонтажу здійсненого поза рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2011 року становить 50250 гривень (т.1а.с.30-52).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 пояснив, що 02 грудня 2014 року він дійсно приводив у порядок приміщення мезоніну у власному будинку (підмітав підлогу), однак не руйнував приміщень під. літерами 3-15, 3-16, 3-17.

Однак такі пояснення не узгоджуються із письмовими поясненнями ОСОБА_13 та ОСОБА_2, викладеними у заяві на ім»я начальника Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС у Львівській області від 03 грудня 2014 року, де останні чітко вказали на те, що ОСОБА_4 02 грудня 2014 року з групою осіб увірвався у приміщення мезоніну їх будинку і розбивав кувалдою все, що там бачив. Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 бачили, як ОСОБА_4 02 грудня 2014 року вщент демонтував приміщення під. літерами 3-15, 3-16, 3-17, а будівельне сміття було винесено біля приміщення гаражів.

На фотографіях також зафіксовано стан приміщеннь під літерами 3-15, 3-16, 3-17 після їх остаточного демонтажу ОСОБА_4 ( т.1а.с.47-52). При тому, як встановлено судом, жодної потреби демонтувати приміщення мезоніну, куди вклала свої кошти ОСОБА_2 не було.

По суті, демонтажем приміщеннь під літерами 3-15, 3-16, 3-17, ОСОБА_4 отримав те, що хотів коли звертався у квітні 2010 року з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (привести стіни будинку у попередній стан шляхом демонтажу всіх перегородок, демонтажу усіх самовільно встановлених вікон на горищі та замурування віконних пройомів, демонтажу самовільно встановлених дверей) і в чому, згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2011 року, йому було відмовлено.

Вищенаведені докази в сукупності з іншими матеріалами справи цілком обґрунтовано вказують на те, що ОСОБА_4 спричинено ОСОБА_2 (людина з інвалідністю другої групи) матеріальну шкоду на суму 50 250 гривень, внаслідок демонтажу приміщень мезоніну під літ. 3-15,3-16,3-17 у будинку АДРЕСА_1 здійсненого поза рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2011 року та необхідності відновлювального ремонту зазначених приміщень.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_2

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 лютого 2018 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям постанови про задоволення позову в повному обсязі.

За складення висновку експертного будівельно - технічного дослідження №05/09-15я ОСОБА_2 сплатила 1600 гривень (т.1 а.с.53), вказану суму слід стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2

Від сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 лютого 2018 року ОСОБА_2 звільнена на п.9 ч.1 ст.5 Закону України про судовий збір, у зв»язку з чим 1256 гривень 25 судових витрат слід стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави.

Керуючись ст.ст., 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 01 лютого 2018 року скасувати та постановити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 50 250

(п'ятдесят тисяч двісті п'ятдесят) гривень, що становить вартість відновлювального ремонту приміщень мезоніну під. літ. 3-15, 3-16, 3-17 у будинку АДРЕСА_1 внаслідок демонтажу поза рішенням суду.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1600 гривень за складення висновку експертного будівельно-технічного дослідження.

Стягнути ОСОБА_4 1256 гривень 25 копійок судового збору в дохід держави

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.