Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1989/18
Провадження № 2/376/914/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"24" жовтня 2018 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді - Клочка В.М.,

при секретарі - Щур Л.А.,

у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Сквира розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: служба у справах дітей Сквирської районної державної адміністрації Київської області, про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що згідно договору дарування житлового будинку від 05.07.2011 року, зареєстрованому в реєстрі за №1083, на праві приватної власності, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.07.2011 року, має житловий будинок АДРЕСА_1, з відповідними господарськими будівлями та спорудами, в якому зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її неповнолітні діти: ОСОБА_4, ОСОБА_5.

У даному житловому будинку позивач проживає один.

Відповідачі в житловому будинку АДРЕСА_1 не проживають уже тривалий час.

Відповідачі не доглядає за будинком, не сплачує комунальні послуги, їхні власні речі у будинку відсутні.

Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачами права користування житлом позивача у разі їхньої тимчасової відсутності немає.

Реєстрація місця проживання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її неповнолітні діти: ОСОБА_4, 2015 року народження, ОСОБА_5, 2018 року народження, у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою.

З урахуванням наведеного, позивач просив визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, такими, що втратили право на користування жилим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1.

Представник позивача надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що на позові наполягає та просить розглянути справу в його відсутність.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позов підтримує.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору дарування житлового будинку від 05.07.2011 року, зареєстрованому в реєстрі за №1083, на праві приватної власності, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.07.2011 року, має житловий будинок АДРЕСА_1, з відповідними господарськими будівлями та спорудами, в якому зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її неповнолітні діти: ОСОБА_4, ОСОБА_5.

У даному житловому будинку позивач проживає один.

Відповідачі в житловому будинку АДРЕСА_1 не проживають уже тривалий час.

Відповідачі не доглядає за будинком, не сплачує комунальні послуги, їхні власні речі у будинку відсутні.

Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачами права користування житлом позивача у разі їхньої тимчасової відсутності немає.

Реєстрація місця проживання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її неповнолітні діти: ОСОБА_4, 2015 року народження, ОСОБА_5, 2018 року народження, у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою.

Відповідно до ст.41 Конституції кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.1,4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування викладених обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги відповідачі під час розгляду справи, не надали.

Згідно ч.2,3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд дійшов до висновку, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її неповнолітні діти: ОСОБА_4, 2015 року народження, ОСОБА_5, 2018 року народження, згідно ст.405 ЦК України, втратили право на користування жилим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1, оскількине проживають у ньому без поважних причин більше одного року, проживають в іншому жилому приміщенні.

Згідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Таким чином, суд вважає стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь позивача по 352,40 грн. судових витрат.

Керуючись ст. 150 ЖК УРСР, ст. 29,405 ЦК України,

ст. 4,5,12,95,141,263-265,268,280-284 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, 1989 року народження, ОСОБА_3, 1986 року народження, та її неповнолітні діти: ОСОБА_4, 2015 року народження, ОСОБА_5, 2018 року народження, такими, що втратили право на користування жилим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, 1989 року народження, жительки АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер невідомий, ОСОБА_3, 1986 року народження, жительки АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер невідомий, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця та жителя АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, по 352,40 грн. судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя