Справа № 442/7291/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/811/911/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м.Львів

Справа № 442/7291/15

Провадження № 22-ц/811/911/18

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий Приколота Т.І.

судді Мікуш Ю.Р., Савуляк Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, постановлену у м.Дрогобичі 28 липня 2017 року (суддя Гарасимків Л.І.)

у справі

за поданнямДрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3,-

встановив:

Державний виконавець Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області звернувся з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_3 В обґрунтування подання посилається на те, що на виконанні у ВДВС Дрогобицького МРУЮ знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа №442/7291/15-ц від 10 лютого 2016 року, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості в розмірі 1 529 848,39 грн. та 721,88 грн. судового збору.

Боржник не вчиняє жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду, натомість державним виконавцем вжито ряд заходів спрямованих на виконання рішення суду, які не дають позитивного результату.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 липня 2017 року подання задоволено. Тимчасово обмежено громадянина України - ОСОБА_3, у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання виконавчого листа №№442/7291/15-ц, виданого 10 лютого 2016 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської област, про стягнення з боржника ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості в розмірі 1 529 848,39 грн. та 721,88 грн. судового збору.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_3 В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду та винести нове рішення про відмову у задоволенні подання. Зазначає, що ухвалою суду накладено арешт на його майно та кошти, йому оголошено заборону на відчуження рухомого та нерухомого майна. Вказує, що внаслідок його виїзду за кордон майно може бути безперешкодно реалізоване в порядку передбаченому законом. Стверджує, що обмеження у праві виїзду за кордон позбавить його можливості поїхати в іншу країну, отримати певні грошові кошти за ту чи іншу роботу та виконати кредитні зобов»язання.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно із ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у Цивільному кодексі України до особистих немайнових прав фізичної особи, що забезпечують природне існування фізичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Встановлено, що на примусовому виконанні у Дрогобицькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області року знаходиться виконавче провадження №50511637 з виконання виконавчого листа №442/7291/15-ц від 10 лютого 2016 року, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість в розмірі 1 529 848,39 грн. та 721,88 грн. судового збору.

На час звернення з поданням вказане рішення суду не виконується.

Відповідно до відомостей, наданих Пенсійним Фондом України та Державної податкової служби України від 16 березня 2016 року інформація відносно фізичної особи ОСОБА_3 відсутня.

Встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1, яка перебуває в іпотеці.

22 березня 2016 року винесено постанову про арешт коштів боржника згідно повідомлення Державної податкової служби України.

Згідно п. 5 ч.1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язання.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов'язання заходів визначається судом.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що боржник ухиляється від виконання своїх боргових зобов'язань. Йому відомо про наявність відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання; дії державного виконавця з приводу виконання судового рішення не оскаржені, з заявами про неможливість виконання рішення суду боржник не звертався.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено обов'язок державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із п.19 ч.3 ст.18 цього Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадку, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Згідно із ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що наявність у ОСОБА_3 невиконаних зобов'язань є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

З урахуванням того, що боржник не вживає дієвих заходів для сплати коштів на виконання судових рішень, при тому, що державним виконавцем проведено передбачені законом дії в межах виконавчого провадження на виконання цих рішень, рішення на даний час не є виконаним; суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для забезпечення вчасного та повного виконання боржником рішення суду про стягнення коштів шляхом тимчасового обмеження його виїзду за межі України до виконання зобов'язань.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Оскаржуване судове рішення прийнято з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись: п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391, 441 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Залишити ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 липня 2017 рокубез змін, апеляційну скаргу ОСОБА_3 Вільямовича-без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді