П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 листопада 2018 року м. Київ

Справа № 761/39876/17

Провадження: № 22-ц/824/634/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) - Невідомої Т.О.,

суддів - Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар - Глухенька М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Осаулова А.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Лекс», ОСОБА_3 про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ПП «Лекс», ОСОБА_3 про визнання особи добросовісним набувачем квартири та визнання права власності.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що 01 лютого 2017 року між нею та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відчуження зазначеної квартири відбулось за 1 635 410 грн. На момент підписання договору купівлі-продажу вказана квартира належала ОСОБА_3 як іпотекодержателю на підставі договору іпотеки, посвідченого 19 липня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. В той же час, 23 вересня 2016 року ПП «Лекс» отримав у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозової С.В. дублікат договору купівлі-продажу квартири та здійснив за собою реєстрацію права власності. В зв'язку з тим, що на момент укладання договору купівлі-продажу ОСОБА_3 мала зареєстроване право відчужувати зазначене майно шляхом укладання договорів купівлі-продажу та зазначена інформація перевірена нотаріусом, вона є законним та правомірним власником квартири. Але ПП «Лекс» не визнає її права власності на квартиру, в зв'язку з чим вона просила визнати її добросовісним набувачем та визнати за нею право власності на квартиру.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати її добросовісним набувачем квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та визнати за нею право власності на вказану квартиру. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні її позову, пославшись на те, що нею не було доведено не визнання або порушення її прав відповідачами. Зазначила, що ПП «Лекс» знаючи, що власником квартири є вона, отримав дублікат договору купівлі-продажу квартири від 23 вересня 2016 року та здійснив за собою реєстрацію права власності, що є об'єктивним та фактичним підтвердженням того, що ПП «Лекс» не визнає її права власності на квартиру. Також, вважає, що суд дійшов безпідставного висновку, що право власності на квартиру було зареєстровано у не встановленому законом порядку, оскільки доказом реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_3, а потім за нею, є договір купівлі-продажу від 01 лютого 2017 року та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01 лютого 2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 серпня 2018 року справу призначено до розгляду.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд міста Києва та Апеляційний суд Київської області і утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

Згідно опублікованого в газеті «Голос України» повідомлення Київський апеляційний суд розпочав свою роботу 03 жовтня 2018 року.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», цивільні справи, які перебували провадженні Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області, були перереєстровані в Київському апеляційному суді з проведенням їх автоматизованого розподілу між суддями новоутвореного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2018 року справу було прийнято до провадження новоутвореного суду, визначено дату розгляду апеляційної скарги.

25 жовтня 2018 року ліквідатор ПП «Лекс» подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2, заперечував проти задоволення апеляційної скарги на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року. Зазначив, що ПП «Лекс» постановою Господарського суду Київської області від 15 жовтня 2012 року визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою Господарського суду Київської області від 27 липня 2017 року задоволено заяву ліквідатора ПП «Лекс» про витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 на користь ПП «Лекс». ПП «Лекс» було правомірно зареєстровано право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити із наведених у ній підстав.

Леонов К.Ю. в інтересах ПП «Лекс» заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, вважав, що спір вирішений судом правильно.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, повідомлена про час та місце апеляційного розгляду справи належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25 вересня 2015 року відбулися прилюдні торги з продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до протоколу №10 проведення другого повторного аукціону (торгів) з можливістю зниження початкової вартості від 25 вересня 2015 року переможцем торгів визначено ОСОБА_8 (а. с. 25).

Актом про передання права власності на нерухоме майно придбаного на аукціоні від 12 жовтня 2015 року, засвідчено, що ПП «Лекс» передало у власність ОСОБА_8, що придбала за результатами відкритого аукціону та прийняла у власність нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 203,2 м2, житловою площею 169,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 26).

12 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. видано свідоцтво, яким посвідчено, що ОСОБА_8 належить на праві приватної власності нерухоме майно, що складається з квартири АДРЕСА_1, що складається з двох кімнат, загальною площею 203,2 кв.м., житловою площею 169,3 кв.м. (а. с. 27).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 12 жовтня 2015 року право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, було зареєстровано за ОСОБА_8 (а. с. 28).

05 січня 2016 року між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_8 (позичальник) укладено Договір позики, відповідно до якого ОСОБА_8 позичила у ОСОБА_3 гроші в розмірі 4 250 000,00 грн. (а. с. 29)

09 липня 2016 року між ОСОБА_3 (іпотекодержатель) та ОСОБА_8 (іпотекодавець) укладено Договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. Відповідно до п. 1.1. вказаного Договору іпотеки, іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, в рахунок забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_8 за договором позики, укладеним між сторонами 15 січня 2016 року (а. с. 30-33).

01 лютого 2017 року в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., відповідно до якого ОСОБА_3 продала ОСОБА_2 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яку належить ОСОБА_8 Право продажу вказаної квартири належить іпотекодержателю.

На підставі вказаного договору ОСОБА_2 зареєструвала своє право на квартиру, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Проте, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (дата формування - 01 листопада 2017 року), 02 жовтня 2017 року зареєстровано право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за ПП «Лекс» на підставі дубліката договору купівлі-продажу нерухомого майна, виданого 23 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Відмовляючи в позові ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довела суду, що її право на вказану квартиру ким не будь оспорюється, а добросовісність набуття нею квартири не може бути предметом позову, а тому відсутні правові підстави для задоволення в цілому заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 24 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав» під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред'явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (ст. 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.

До апеляційного суду ліквідатором ПП «Лекс» було надано копію ухвали Господарського суду Київської області від 09 листопада 2015 року в справі №Б8/183-11 та ухвали Господарського суду Київської області від 27 липня 2017 року в справі №Б8/183-11 (а. с. 113-126).

Як вбачається з матеріалів справи, ПП «Лекс» не було належним чином повідомлене про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції.

У зв'язку тим, що ПП «Лекс» не було надано вказані документи до суду першої інстанції з поважних причин, вони підлягають прийняттю та дослідженню апеляційним судом.

З вказаних документів вбачається, що ухвалою Господарського суду Київської області від 28 листопада 2011 року було порушено провадження у справі про банкрутство ПП «Лекс» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою Господарського суду Київської області від 15 жовтня 2012 року визнано ПП «Лекс» банкрутом, розпочато ліквідаційну процедуру (а. с. 103-105, 113-117).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24 лютого 2016 року визнано недійсними результати аукціону, оформленого протоколом №10 від 25 вересня 2015 року, а також укладений між ПП «Лекс» та ОСОБА_8 в результаті проведення аукціону договір купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27 липня 2017 року було задоволено заяву ліквідатора ПП «Лекс» про витребування майна з чужого незаконного володіння. Витребувано з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 на користь ПП «Лекс» двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 126).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання її добросовісним набувачем квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та визнання за нею права власності на вказану квартиру.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не заслуговують на увагу.

Разом з тим, як було зазначено, щодо ПП «Лекс» відкрито провадження у справі про банкрутство ухвалою Господарського суду Київської області від 28 листопада 2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України відносяться до юрисдикції господарських судів.

Тому, вимоги ОСОБА_2 про визнання її добросовісним набувачем квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та визнання за нею права власності на вказану квартиру, заявлені до ПП «Лекс» підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ПП «Лекс» про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності із закриттям провадження в цій частині.

В частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_3 рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Лекс» про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Лекс» про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності закрити.

В частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_3 рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 06 грудня 2018 року.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р.Гаращенко

А.А.Пікуль