Справа № 127/2-1955/11
Провадження № 22-ц/801/210/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 рокуСправа № 127/2-1955/11м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Марчук В.С., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання: Пантелеймонової А.І.,

за участю сторін: скаржника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №127/2-1955/11 за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність начальника Замостянського відділу ДВС м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Совика Романа Сергійовича,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2018 року, яка постановлена суддею Вохміною О.С. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області о 12 год. 57 хв., повний текст складено 01 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в :

В липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд зі скаргою на бездіяльність начальника Замостянського відділу ДВС м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Совика Р.С., мотивуючи свої вимоги тим, що 27 жовтня 2011 року Замостянським районним судом м. Вінниці було ухвалене рішення про стягнення з ЗАТ НВФ «Елекомс» на користь ОСОБА_3 суми основного боргу в розмірі 298130 грн., індексу інфляції в сумі 14966,13 грн. та 3% річних в розмірі 5217,28 грн., що разом становить 318313,41 грн., а також судових витрат на оплату ІТЗ в розмірі 120 грн., судового збору 1700 грн.

31 січня 2012 року заступником начальника Замостянського відділу ДВС Вінницького МУЮ Белзою О.І. було відкрито виконавче провадження. Заявник неодноразово звертався до відділу ДВС з заявами про надання інформації щодо виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 27 жовтня 2011 року, лише 10 грудня 2015 року державним виконавцем Дячуком В.В. було повідомлено, що 27 червня 2013 року, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Вважає, що державним виконавцем було порушено п. 1 ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження» і виконавчий документ не повертався стягувачу, тому він подав скаргу до начальника відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Совику Р.С. на бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби.

В порушення п. 8 ст. 82 ЗУ «Про виконавче провадження» скаргу заявника до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, не було розглянуто у десятиденний строк з дня її надходження та не було прийнято постанову про її задоволення або відмову.

31 травня 2016 року начальником відділу надана відповідь про те, що виконавчий документ був повернутий стягувачу, а виконавче провадження знищене на підставі Постанови КМУ від 17 жовтня 1997 року №1153 «Про затвердження примірної інструкції з діловодства у міністерствах і інших центральних органах виконавчої влади Ради міністрів АРК, місцевих органах виконавчої влади». Надати повідомлення про вручення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 червня 2013 року також не можливо, оскільки він знищений.

ОСОБА_3 вважає, що начальником відділу ДВС Совиком Р.С. не розглянуто його скаргу належним чином, тому він просив визнати бездіяльність начальника Замостянського відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ Вінницької області Совика Р.С. неправомірною. Зобов»язати його вжити передбачених законодавством заходів для виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 27 жовтня 2011 року у справі № 2-1955-2011 та вжити відповідних заходів щодо повернення йому виконавчого листа від 25 січня 2012 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2018 року скаргу задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність начальника Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Совика Р.С. щодо розгляду скарги ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби від 18 травня 2016 року. В решті вимог скарги відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2018 року в частині відмови вимог скарги щодо зобов'язання начальника Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Совика Р.С. про вжиття заходів щодо повернення стягувачу (ОСОБА_3) виконавчого листа за №2-1955-2011, виданого 25 січня 2012 року Замостянським районним судом м. Вінниці та в цій частині задовольнити скаргу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Ухвала суду в частині задоволених вимог скарги ОСОБА_3 не перевіряється, оскільки не оскаржується.

Судом встановлено, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці 27 жовтня 2011 року задоволено позов ОСОБА_3 та стягнуто на його користь з ЗАТ «Науково-виробнича фірма «Елекомс» 318313,41 грн. (т.1 а.с.77).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 19 грудня 2011 року апеляційну скаргу ЗАТ НВФ «Елекомс» відхилено, рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 27 жовтня 2011 року залишено без змін (т.1 а.с.110-111). Оскільки рішення набуло чинності, був виданий виконавчий лист.

Відповідно до постанови державного виконавця Замостянського відділу ДВС Вінницького МУЮ Белзи О.І. від 31 січня 2012 року було відкрито виконавче провадження №31101609 з виконання виконавчого листа, виданого за рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці у справі №2-1955/11 про стягнення з ЗАТ «Науково-виробнича фірма «Елекомс» на користь ОСОБА_3 318313,41 грн. (т.1 а.с.141).

Як вбачається з матеріалів справи, 16 листопада 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Замостянського відділу ДВС із заявою про прийняття відповідних мір щодо виконання рішення суду, оскільки майно боржника продається на торгах (т.1 а.с.142).

20 листопада 2015 року ОСОБА_3 звернувся до відділу з повторною заявою (т.1 а.с.143), на яку 10 грудня 2015 року отримав письмову відповідь начальника Замостянського відділу ДВС Совика Р.С. (т.1 а.с.144) про те, що 27 червня 2013 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Станом на 10 грудня 2015 року повторно виконавчий документ до відділу не надходив та на примусовому виконанні не перебуває.

26 січня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до начальника Замостянського відділу ДВС ВМУЮ Совика Р.С. із заявою, в якій просив направити йому рекомендованим листом з повідомленням про вручення постанову від 27 червня 2013 року про повернення виконавчого документа (т.1 а.с.145).

18 травня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до начальника Замостянського відділу ДВС Вінницького МУЮ Совика Р.С. із скаргою на бездіяльність посадових осіб при виконанні рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 27 жовтня 2011 року (т.1 а.с.139).

31 травня 2016 року ОСОБА_3 була надана відповідь про те, що 27 червня 2013 року на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Роз`яснено, що відповідно до Постанови КМУ від 17 жовтня 1997 року №1153 «Про затвердження Примірної Інструкції з діловодства» реєстр вихідної кореспонденції зберігається 1 рік, тому надати повідомлення про вручення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 червня 2013 року не є можливим, так як він знищений (т.1 а.с.146).

Мотивуючи скаргу ОСОБА_3 вказав, що не отримував оригінал виконавчого листа, рішення суду залишається не виконаним, начальником відділу не вживаються належні заходи щодо його виконання.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов'язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід'ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Згідно ч.1,2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2013 року) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Таким чином, належним доказом підтвердження надсилання стягувачу у виконавчому провадженні постанови про повернення виконавчого документа є повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволені скарги в частині щодо зобов'язання начальника Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Совика Р.С. вжити заходів щодо повернення стягувачу (ОСОБА_3) виконавчого листа за №2-1955-2011, виданого 25 січня 2012 року Замостянським районним судом м. Вінниці.

Як вбачається з листа від 31 травня 2016 року №9696/09-37/15, наданого начальником Замостянського відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Совиком Р.С., реєстр вихідної кореспонденції зберігається 1 рік, тому надати повідомлення про вручення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 червня 2013 року не є можливим, так як він знищений (т.1 а.с.146).

Колегією суддів, встановлено, що знищено саме реєстр вихідної кореспонденції, а не: постанову про повернення виконавчого документа з виконавчим документом чи рекомендоване повідомлення про вручення постанови та виконавчого документа.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутня постанова державного виконавця від 27 червня 2013 року про повернення виконавчого документа.

Доказів, щодо знищення виконавчого провадження Замостянським відділом державної виконавчої служби м. Вінниці суду не надано.

Згідно зі ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

При таких обставинах, апеляційний суд приходить до висновку про зобов'язання начальника Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Совика Р.С. про вжиття заходів щодо повернення стягувачу ОСОБА_3 виконавчого листа за №2-1955-2011, виданого 25 січня 2012 року Замостянським районним судом м. Вінниці.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до § 51 рішення ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року (заява № 40450/04) суд повторює, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Hornsby v. Greece» від 19 березня 1997 року, § 40). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Immobiliare Saffi v. Italy», [GC], №22774/93, § 66, ECHR 1999-V).

За § 52 та § 53 рішення ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року (заява № 40450/04) у такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (див. рішення у справі «Бурдов проти Росії», № 59498/00, ECHR 2002-III). Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування (див. рішення у справі «Raylyan v. Russia», № 22000/03, § 31, від 15 лютого 2007 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 390, 447-453 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2018 року в частині відмови вимог скарги щодо зобов'язання начальника Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Совика Р.С. про вжиття заходів щодо повернення стягувачу (ОСОБА_3) виконавчого листа за №2-1955-2011, виданого 25 січня 2012 року Замостянським районним судом м. Вінниці скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Зобов'язати начальника Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Совика Р.С. про вжиття заходів щодо повернення стягувачу ОСОБА_3 виконавчого листа за №2-1955-2011, виданого 25 січня 2012 року Замостянським районним судом м. Вінниці.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 грудня 2018 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Марчук В.С.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.