справа № 753/8626/16-ц головуючий у суді І інстанції - Леонтюк Л.К.
провадження № 22-ц/824/1460/2018 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Ткаченка І.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи - Головне управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права власності, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи - Головне управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати за нею право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є онукою ОСОБА_8, яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 з 14 лютого 2007 року. За життя ОСОБА_8 склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_4. Спадкодавець була непрацездатною, постійно проживала та була зареєстрована разом із ОСОБА_9 у квартирі АДРЕСА_1 та відповідно успадкувала після смерті свого чоловіка обов'язкову частку у розмірі половини частки, яка б належала їй при спадкуванні за законом (1/2). Однак, спадщину ОСОБА_8 не оформила та ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавець померла.

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_9, а саме на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 71, 40 кв.м.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом всього майна померлого ОСОБА_9. Спадкодавець проживав сам, оскільки ОСОБА_10 покинула його, а квартира АДРЕСА_1 була його особистою приватною власністю. ОСОБА_4 не визнає та оспорює право на спадщину ОСОБА_3, чим створює перешкоди в оформленні спадщини.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2018 року позов ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8. В решті позовних вимог відмовлено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_9, а саме на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1. В решті зустрічних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, а у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції невірно визначився зі змістом позовних вимог позивача за первісним позовом та не з'ясував при розгляді справи наявність чи відсутність факту прийняття спадщини ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_9, а також склад спадкового майна. Суд не надав жодної оцінки доказам, наданим сторонами на доведення власних вимог та не виконав вказівок суду касаційної інстанції. Суд не вказав в оспорюваному рішенні з яких підстав і розрахунків ним визначено розмір обов'язкової частки ОСОБА_8 ? частину квартири.У день смерті спадкодавця ОСОБА_8 проживала за іншою адресою у зв'язку з необхідністю у догляді, пов'язаному зі станом її здоров'я. Суд не застосував до спірних правовідносин ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на ? чистину квартири через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, а у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що предметом доказування у справі не є обставини усунення від права на спадкування, а тому висновок експерта не є належним доказом у справі та не може враховуватися судом. Рішення суду не містить посилань на докази або факти, які б свідчили про прийняття ОСОБА_8 спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_9 Суд помилково застосував норми статей 392, 1296 ЦК України, оскільки спірна квартира не увійшла до складу спадщини після смерті ОСОБА_8 Спадкова трансмісія не застосовується до прийняття обов'язкової частки у спадщині. У ОСОБА_4 не могло виникнути право на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 ОСОБА_4 посилається на обставини, які викладені в апеляційній скарзі, та зазначає, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтовані та безпідставні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 14 лютого 2007 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 було зареєстровано шлюб (а.с.10, Т.1).

23 грудня 2003 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті все своє майно заповіла ОСОБА_4 (а.с.9, Т.1).

10 січня 2011 року ОСОБА_9 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті все своє майно заповів ОСОБА_3 (а.с.23, Т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6, Т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.5, Т.1).

Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1, яка належала йому на праві власності.

19 жовтня 2011 року ОСОБА_3 звернулася до Двадцять другої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9, який мешкав у квартирі АДРЕСА_1 та який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.57, Т.1).

04 січня 2012 року ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Грицаєнка В.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.86, Т.1).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 січня 2012 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_9 визнано право власності на квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.22, Т.1).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2013 року, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.32, Т.1).

ОСОБА_8 належала 1/5 частина квартири АДРЕСА_2 (а.с.102, 147, Т.1).

24 січня 2011 року ОСОБА_8 була перевезена з Олександріївської лікарні до квартири за вищезазначеною адресою, де й проживала на момент смерті ОСОБА_9 (а.с.163, Т.1).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4 та позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_8, як дружина померлого ОСОБА_9, після відкриття спадщини щодо його майна не встигла її прийняти, а тому право на прийняття належної їй частки спадщини перейшло до її спадкоємця - ОСОБА_4 ОСОБА_3 реалізувала своє право на прийняття спадщини за законом після померлого ОСОБА_9 шляхом подачі відповідної заяви нотаріусу про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частини перша, друга статті 1220 ЦК України).

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_4 вказує на те, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_8. ОСОБА_8 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1. Однак, ОСОБА_8 не встигла прийняти спадщину, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач зазначає, що на момент смерті ОСОБА_9 спадкодавець ОСОБА_8 не проживала з ним за станом здоров'я та не мала фізичної можливості прийняти спадщину.

Апеляційний суд погоджується з доводами ОСОБА_4 щодо права спадкодавця ОСОБА_8 на обов'язкову частку у спадщині, що відкрилася після смерті ОСОБА_9, оскільки ОСОБА_8 являлася непрацездатною вдовою спадкодавця.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що на момент відкриття спадщини ОСОБА_8, яка мала право на обов'язкову частку у спадщині, не проживала зі спадкодавцем, а проживала за адресою - АДРЕСА_2 у зв'язку зі станом здоров'я (а.с.26, Т.2, а.с.163, Т.1). Вказана обставина сторонами не заперечується.

Разом з тим, ч. 1 ст. 1269 ЦК України визначено підстави, за наявності яких спадщина вважається прийнятою спадкоємцями, а саме спадкоємець на момент смерті спадкодавця проживав разом з ним, або ж він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Чинним законодавством не передбачено інших підстав для прийняття спадщини.

Не проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини з поважних причин не свідчить про те, що спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції зазначив про те, що ОСОБА_8 не встигла прийняти спадщину, а тому право на прийняття належної їй частки перейшло до її спадкоємця.

Однак, відповідно до вимог ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Оскільки спадкодавець ОСОБА_8 мала право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_9, у силу вимог ст. 1276 ЦК України до її спадкоємця не переходить право на прийняття спадщини.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом майна померлого ОСОБА_9 та прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, а, отже, вважається такою, що прийняла спадщину. Квартира АДРЕСА_1 являлася особистою приватною власністю ОСОБА_9 на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Після смерті ОСОБА_9 судовим рішенням за ОСОБА_3 було визнано право власності на ? частину квартири в порядку спадкування за заповітом.

За таких обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на іншу ? частину квартири, оскільки вона є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_9, яка прийняла спадщину, а право власності ОСОБА_3 на квартиру не визнається ОСОБА_4

У позовній заяві ОСОБА_4 вказує на те, що спірна квартира була придбана подружжям за спільні кошти. Однак, факт належності квартири до особистої приватної власності ОСОБА_9 встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, та наданими суду доказами не спростовується.

Так, вказуючи в своїй апеляційній скарзі на сплату коштів ОСОБА_8 в сумі 5000 доларів США за попереднім договором купівлі продажу квартири від 01.08.2009 року (а.с. 30 Т.1), ОСОБА_4 посилається на аркуші 8-16 Т.3 матеріалів справи, які не містять жодного доказу наявності у померлої особистих коштів, а також на а.с. 48 Т.4, тобто на митну декларацію від 2005 року, відповідно до якої ОСОБА_8 23.02.2005 року, тобто за чотири роки до укладення ОСОБА_9 договору купівлі-продажу спірної квартири, ввезла на територію України 5000 доларів США.

Розписка ОСОБА_8 від 01.04.2009 року, лист ОСОБА_12 про пересилку коштів ОСОБА_8 та про повернення боргу (а.с. 54-57 Т.4), на які посилається апелянт не підтверджують наявність коштів у ОСОБА_8 на момент укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, оскільки за своєю суттю можуть підтвердити лише факт написання зазначених документів. Однак вони не підтверджують реально здійсненої пересилки грошових коштів.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, невірно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та прийняття постанови по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_3 сплатила судовий збір у загальному розмірі 5 365 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 вказана сума підлягає стягненню на її користь з ОСОБА_4 Разом з тим, при подачі позовної заяви ОСОБА_3 не доплатила судовий збір у розмірі 3 004 грн. 40 коп., а тому його необхідно стягнути з ОСОБА_4 у дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1216, 1218, 1220, 1223, 1241, 1268, 1269, 1276 ЦК України, статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2018 року скасувати та прийняти постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи - Головне управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права власності відмовити.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи - Головне управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_4, місце проживання - АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, проживаючої по АДРЕСА_33, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судовий збір у розмірі 5 365 (п'ять тисяч триста шістдесят п'ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4, місце проживання - АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в дохід держави судовий збір у розмірі 3 004 (три тисячі чотири) гривні, 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2018 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

ЯворськийМ.А.