ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/1834/17 Номер провадження 22-ц/814/135/18Головуючий у 1-й інстанції Олефір А. О. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Панченко О.О., Триголов В.М.,

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Кредитної спілки «Глобинська» на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 15 травня 2018 року у справі за позовом Кредитної спілки «Глобинська» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

встановив:

У вересні 2017 року КС «Глобинська» звернулась до суду з вказаним позовом, просила стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь 138 884 грн. 57 коп. в якості компенсації інфляційних втрат та відсотків річних.

В обґрунтування заявлених вимог КС «Глобинська» посилалась на те, що рішеннями судів від 08 грудня 2014 року і від 21 січня 2015 року з відповідачів у солідарному порядку стягнута заборгованість за двома кредитними договорами, яка була погашена у межах виконавчого провадження лише 29 березня 2017 року, отже, за твердженням позивача, за цей період відповідачі мають нести майнову відповідальність на підставі ст.625 ЦК України.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 15 травня 2018 року у задоволенні позову КС «Глобинська» відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі КС «Глобинська», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги КС «Глобинська» стверджує, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини, що мають значення для справи, не звернув увагу на те, що кошти, які надходили від відповідачів, в першу чергу були направлені на погашення відсотків по самому кредитному договору, останньою датою платежу відповідачів є 29.03.2017 року. До апеляційної скарги долучені нові докази - графіки розрахунків з урахуванням обсягів та дат погашення заборгованості у виконавчому провадженні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просять рішення суду першої інстанції залишити без змін, а саму апеляційну скаргу без задоволення. У відзиві стверджується, що положення ст.625 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини, оскільки йдеться про виконання судового рішення. Окрім того, підкреслюється, що позивачем суду не було надано обґрунтованого розрахунку заявленої до стягнення суми.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.03.2012 року між КС «Глобинська» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №61.

Згідно умов даного кредитного договору ОСОБА_2 отримала кошти у розмірі 54 900 грн. строком на 12 місяців (а.с.6-7).

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 21.01.2015р. (справа №527/2346/14-ц) стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як поручителя по договору №61 від 30.03.2012р. на користь КС «Глобинська» 65 319,08 грн. основного боргу та відсотків за кредитом (а.с.10-11).

25.02.2015 року на виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист та його пред'явлено до виконання в ВДВС Глобинського РУЮ у Полтавській області (а.с.12).

28.12.2012 року між КС «Глобинська» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №139 на суму 164 000грн. строком дії на 12 місяців (а.с.4-5).

Заочним рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 08.12.2014 року (справа №527/1525/14-ц) стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як поручителя по договору №139 від 28.12.2012р. на користь КС «Глобинська» 234 032.74грн. основного боргу та відсотків за кредитом (а.с.8-9).

На виконання судового рішення видано виконавчий лист, який пред'явлено до виконання в ВДВС Глобинського РУЮ у Полтавській області (а.с.12).

02.03.2015року виконавчою службою відкриті виконавчі провадження.

Стягнута судовими рішеннями заборгованість ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перед КС «Глобинська» погашена у примусовому порядку 29.03.2017 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції визнав, що на спірні правовідносини розповсюджуються положення ст.625 ЦК України, проте суд першої інстанції зробив висновок, що наданий позивачем розрахунок суми позову не є належним і достатнім доказом, оскільки у ньому сума боргу за ст.625 ЦК України розрахована без врахування графіку погашень боргу у виконавчому провадженні.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, які зводяться до незгоди з оцінкою судом наданих доказів, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України встановлено, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як зазначено в частині другій статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз норм статей 525, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку що зобов'язальні відносини, що склалися між сторонами на підставі договорів № 139 від 28 грудня 2012 року та № 61 від 30.03.2012 року мають майново-грошовий характер, тому у цьому випадку відповідно до ст.625 ЦК України позивач має право на відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми у зв'язку з невиконанням відповідачем грошових зобов'язань.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Пунктами другим, третім ч.4 ст.265 ЦПК України встановлено, що суд першої інстанції у своєму рішенні має зазначити докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; навести мотивовану оцінку кожного аргументу учасника справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Як слідує з матеріалів справи, у підтвердження заявленої до стягнення суми заборгованості відповідно до ст.625 ЦК України КС «Глобинська» подала суду першої інстанції таблицю розрахунку інфляційних втрат за договором №61 від 30 березня 2012 року (а.с.13), таблицю розрахунку інфляційних втрат за договором №139 від 28 грудня 2013 року (а.с.14), розрахунки трьох відсотків річних по обом кредитним договорам (а.с.15), довідку Глобинського ВДВС, у якій зазначена загальна заборгованість у зведеному виконавчому провадженні (примусове виконання обох судових рішень) за станом на 01 червня 2017 року і перелічені дати та розміри стягнутих з боржників сум (а.с.12).

Дослідивши зазначені докази, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, розрахунок сум інфляційних втрат і трьох відсотків річних проведений із сталих сум без врахування стягнутих у виконавчому провадженні сум заборгованості.

Наведені в апеляційній скарзі і долучені до неї окремо графіки розрахунків апеляційний суд визнає за нові докази, які не були досліджені судом першої інстанції, а тому за відсутності доказів неможливості подання цих доказів суду першої інстанції апеляційний суд відповідно до приписів ч.3 ст.367 ЦПК України не має права їх досліджувати.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять посилання на обставини, з якими процесуальне законодавство пов'язує скасування чи зміну судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Глобинська» залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 15 травня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 05 грудня 2018 року.

Головуючий О. А.Лобов

Судді: О.О.Панченко

В.М.Триголов