Справа № 445/822/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2018 року Золочівський районний суд Львівської області

в складі судді: Сивак В. М.,

при секретарі Захарчук Н.Я.

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Золочеві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу, визнання будинку об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на 2/3 частки в ньому,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу, визнання будинку об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на 2/3 частки в ньому.

28.11.2017 року позивачем ОСОБА_1 було уточнено позовні вимоги, згідно з якими позивач просить суд встановити факт спільного проживання однією сім'єю без шлюбу, визнання будинку об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на 2/3 частки житлового будинку в селі Заставне по вул. Заріччя, 3 Золочівського району Львівської області.03.04.2018 позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про уточнення позовної вимоги, де просила уточнити позовну вимогу в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу з 2007 р. по 08.08.2012 р.

В обгрунтування вимог за позовом позивач зазначає, з травня 1996 року після спільного проживання в с. Задвір'я, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 переїхали жити в с. Заставне в подарований ОСОБА_6 ОСОБА_5 будинок. Вони жили як сім'я, подружжя, хоча не перебували у зареєстрованому шлюбі, вели спільний побут, бюджет, присадибне господарство. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19.02.1997 р. розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з якою він разом не проживав з травня 1995 р. В цьому шлюбі народилося двоє дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 В 2006 році ОСОБА_5 та позивачка вирішили побудувати новий житловий будинок в с. Заставне по вул. Заріччя, 3 Золочівського району Львівської області. Будівництво нового житлового будинку фактично велося з 2007 року і в листопаді 2010 року було завершене. 09 серпня 2012 року позивачка та ОСОБА_5 узаконили їхні відносини шляхом укладення шлюбу, який був зареєстрований 09.08.2012 р. Задвір'янською сількою радою Буського району Львівської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 9. За життя ОСОБА_5 не встиг оформити право власності на будинок, бо через місяць після прийняття будинку в експлуатацію він раптово захворів і 06 лютого 2016 року помер. В зв'язку із смертю чоловіка відкрилася спадщина на належне йому майно. Спадковим майном ОСОБА_5 є право на 1/2 частку в житловому будинку в с. Заставне по вул. Заріччя,3 Золочівського району Львівської області, присадибна земельна ділянка площею 0,25 га. Позивач фактично прийняла спадщину, так як на день його смерті фактично проживала з ним, подала заяву до Золочівської державної нотаріальної контори. Однак нотаріус немає змови видати свідоцтво про право власності на 1/2 частку в спільному майні і на 1/6 частку у спадку чоловіка у вигляді належної йому 1/2 частки в будинку, бо на будинок не оформлено право власності.

Позивач та його представник в судовому засідання позов підтримали, просили його задовольнити, надали суду пояснення по суті позову.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечили в частині визнання права власності за ОСОБА_1 2/3 частки житлового будинку в селі Заставне по вул. Заріччя, 3 Золочівського району Львівської області. Підтвердили той факт, що ОСОБА_1 проживала разом з їхнім батьком ОСОБА_5

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердили, що будинок в селі Заставне по вул. Заріччя, 3 Золочівського району Львівської області будували ОСОБА_5 та ОСОБА_1 Вказали, що вони проживали однією сім'єю як чоловік та дружина, вели спільне господарство.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, заслухавши показання свідків, перевіривши матеріали цивільної справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно позовної заяви та пояснень позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_5 спільно проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 2007 по 2012 рік, вели спільне господарство, перебували у фактичних шлюбних відносинах.

Згідно ч. 2 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Позов в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 2007 по 2012 рік - відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнала під час судового розгляду беззаперечно.

Отже, суд вважає факт спільного проживання в період з 2007 по 08.08.2012 рік однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 доведеним та таким, що не підлягає доказуванню.

Згідно положень ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 в частині вимоги про встановлення факту проживання сторін по справі однією сім'єю без реєстрації шлюбу підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 СК України, на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

В правових позиціях постанови Верховного Суду України від 08 червня 2016 року № 6-2253цс15 визначено, що згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, що проживають однією сім'єю, але не перебувають в шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, оскільки будинок будувався спільною працею, спільними трудовими зусиллями та за рахунок спільних коштів у період перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах, то таке майно, а саме спірний будинок в селі Заставне по вул. Заріччя, 3 Золочівського району Львівської області визнається судом спільним майном набутим за час проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, про те, що будинок будувався лише за кошти ОСОБА_5

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже вимога за позовом про визнання житлового будинку в селі Заставне по вул. Зарічч, 3 Золочівського району Львівської області об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_1- суд вважає такою, що підлягає задоволенню.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що як фактичний співвласник будинку в селі Заставне по вул. Заріччя, 3 Золочівського району, то має право на 1/2 частки будинку, а також так як вона є спадкоємицею ОСОБА_5, то вона має право на 1/6 частку від 1/2 частки належної ОСОБА_5 в згаданому будинку. В сумі її частка в будинку складає 2/3.

Водночас, у відповідності до ч. 2ст. 370 ЦК Україниу разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Оскільки, судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 проживали однією сім'єю та визнано житловий будинок в селі Заставне по вул. Заріччя, 3 Золочівського району Львівської області об'єктом спільної сумісної власності, тому ОСОБА_1 належить 1/2 частки вищевказаного будинку, як співвласнику, а також 1/6 частки майна, як спадкоємцю.

Згідно ст. ст. 1216-1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи чи оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах що не заборонено законом.

Суд вважає, що вимога позивача ОСОБА_1 про визнання за нею право власності на 2/3 частки житлового будинку в селі Заставне по вул. Заріччя, 3 Золочівського району Львівської області - є такою, що підлягає задоволенню.

За таких обставин суд прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними і підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 76, 81, 82, 141, 206, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 60, 61, 70, 74 СК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ( до одруження Баран) ОСОБА_11, з 2007 року по 08.08.2012 року проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім'єю без шлюбу.

Визнати житловий будинок в селі Заставне по вул. Заріччя, 3 Золочівського району Львівської області об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 2/3 частки житлового будинку в селі Заставне по вул. Заріччя, 3 Золочівського району Львівської області.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ОСОБА_12