АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/3305/17 22-ц/774/567/К/18
ПОСТАНОВА
Іменем України
12 квітня 2018 року м. Кривий Ріг
Справа № 211/3305/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді доповідача: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,
секретар Гладиш К.І.
сторони справи:
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»
розглянувши в порядку спрощенного позовного провадження в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 листопада 2017 року, постановленого суддею Ніколенко Д.М. у м. Кривому Розі,
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»
( надалі ПАТ «ПівдГЗК»), про відшкодування моральної шкоди, у звязку з ушкодженням здоровя.
В мотивування позовних вимог зазначив, що протягом тривалого часу більше ніж 24 роки працював на підприємстві відповідача. Шкідливі умови виробничого середовища стали причиною виникнення у нього професійних захворювань та втрати 60% працездатності. Через професійні захворювання позивач постійно зазнає моральні та фізичні страждання. Просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 320000 грн. без утримання податків з фізичних осіб.
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на його користь у відшкодування моральної шкоди з ПАТ «ПівдГЗК» 50000 грн., а також на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду представник відповідача ПАТ «ПівдГЗК» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неврахування судом обставин, що мають значення для справи, просить суд скасувати рішення, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. В мотивування апеляційної скарги зазначає, що позивач був обізнаний про шкідливі умови праці, та свідомо продовжував працювати на таких умовах тривалий час, отримуючи відповідні пільги, компенсації та збільшену заробітну плату. Також вважає, що судом першої інстанції не враховано відсутність протиправність дій відповідача, як обовязкової умови відшкодування шкоди. Розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не вмотивований та на думку апелянта, є занадто завищеним.

У відзиву на апеляційну скаргу представник позивача адвокат ОСОБА_2, просить рішення суду, як законне та обґрунтоване залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема вважає, що розмір компенсації моральної шкоди визначений судом з урахуванням тяжкості отриманого позивачем професійного захворювання, вимушених змін у його житті та фізичного болю, який відчуває позивач.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_3.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_3.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно записів, що містяться в трудовій книжці позивач що згідно записів, що містяться в трудовій книжці, позивач ОСОБА_1 працював машиністом бульдозера Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» 24 роки 5 місяців у період з 13 квітня 1992 р. по 02 листопада 2016 р. (а.с.23-26 ).

У вересні 2016 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол №1253 промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба другої стадії синдром церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією; синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового пері артрозу з помірно вираженою гіпотрофією мязів плечового поясу (ПФС першого-другого ступеня), деформуючого артрозу, в сполученні з періартрозом, ліктьових (ПФ першого-другого ст.) і колінних (ПФ першого-другого ступеня) суглобів. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група А.ЛН першого ступеня (а.с. 4-7).

Згідно висновків МСЕК серії 12 ААА №043433 та серії 12ААА № 074297 від 15 грудня 2016 року позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено 60 % втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності ( а.с.9-10).

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 11 жовтня 2016 року встановлено, що позивач працюючи на підприємстві ПАТ «ПівдГЗК», виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища: умов праці за показниками: вібрації відносяться - загальна до 3 класу 1 ступеня, локальна до 3 класу 4 ступеня «Шкідливі», по речовинам фіброгенної дії до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі», по важкості праці - до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі», по шуму до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі», по мікроклімату до 3 класу 1 ступеня «Шкідливі». загальна оцінка умов праці працівника відноситься до 3 класу 4 ступеня «Шкідливі» (а.с. 4-7).

Відповідно до п.19 акту встановлено, що враховуючи тривалу роботу позивача впродовж більше 24 років на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів та неодноразову зміну керівництва структурних підрозділів підприємства, конкретних посадових осіб, які відповідальні за профілактику виникнення професійного захворювання, встановити неможливо

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у звязку з отриманим професійним захворюванням, моральної шкоди відповідачем, з вини якого її заподіяно.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обовязок відповідача відшкодувати моральну шкоду працівнику, внаслідок втрати здоровя на виробництві, отримання ним професійного захворювання, через що відчуває біль, порушений звичайний ритм та уклад його життя.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У звязку із викладеним, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «ПівдГЗК», про відсутність правової підстави для відшкодування позивачу шкоди у звязку із професійним захворюванням такими, що не відповідають законодавству.

Як видно з Акту розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання від 11 жовтня 2016 року, встановлено що позивач виконував роботи повязані з впливом вібрації, важкої праці, рівень якої перевищував гранично допустимі показники, з значним фізичним навантаженням (а.с.5-7)

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги ПАТ «ПівдГЗК», про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, колегія суддів до уваги не приймає. Обовязок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця.

Враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя професійним захворюванням ОСОБА_1 повязано з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з грудня 2016 року, тобто з моменту встановлення йому вперше стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці».

Також, спростовуються й доводи відповідача ПАТ «ПівдГЗК», щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у звязку із професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування. Позивач змушений проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, відчуває фізичний біль у суглобах, що позбавляє нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без повного урахування роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Судом не в повному обсязі врахована ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили.

Колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем професійного захворювання, період роботи на підприємстві ПАТ «ПівдГЗК» більше 24 років, відсоток втрати професійної працездатності 60%, вважає що визначений судом розмір компенсації моральної шкоди у сумі 50000 грн. є дещо завищеним. Тому, колегія суддів приходить до висновку про необхідність змінити рішення суду та зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з 50000 грн. до 40000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 листопада 2017 року змінити, зменшити розмір стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 50000 грн. до 40000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 12 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: