ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1210/18 Справа № 183/2582/16 Суддя у 1-й інстанції - Майна Г.Є. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на ухвалу Новомосковького міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_7, заінтересовані особи: Новомосковський міськрайонний відділ державний виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_3,-

В С Т А Н О В И Л А:

28 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Новомосковського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_7., заінтересовані особи: Новомосковський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 (а.с.68).

Ухвалою Новомосковького міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Новомосковського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_7., заінтересовані особи: Новомосковський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 - задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Новомосковського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_7. щодо невиконання вимог ст. 68 Закону України "Про виконавче провадження", у виконавчому провадженні № 53853746. У задоволенні іншої частини скарги - відмовлено. Стягнуто з Новомосковського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з розглядом скарги в розмірі 349,32 грн. (а.с.96-105).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду в частині відмови у задоволенні скарги та постановити нову ухвалу про задоволення скарги у відповідній частині. Постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця ОСОБА_7. Новомосковського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, в зв'язку з порушенням законодавства в його діяльності. Постановити окрему ухвалу щодо судді першої інстанції, в зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі, Новомосковський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, просить ухвалу суду скасувати, в задоволенні скарги відмовити в повному обсязі. Вважає, що ухвала суду є необгрунтованою, такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та не відповідає дійсним обставинам справи. Також, вказує на те, що державний виконавець діяв на підставі та у межах Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участі третьої особи - ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено. Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 - 2 851,59 грн. за відшкодування завданої матеріальної шкоди, в результаті пошкодження автомобіля; 400,00 грн. витрат, понесених на проведення автотоварознавчого дослідження; 3 295,24 грн. судових витрат; а всього - 6 546,83 грн.

На виконання судового рішення, 29 березня 2017 року видано виконавчий лист у справі.

28 квітня 2017 року державним виконавцем Новомосковського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_7. ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 53853746, згідно якої відкрито виконавче провадження з виконання: виконавчий лист № 183/2582/16 виданий 29 березня 2017 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 -2 851,59 грн. відшкодування матеріальної шкоди; 400 грн. витрат понесених на проведення автотоварознавчого дослідження; 3 295,24 грн. судових витрат; всього 6 546,83 грн.; зобов'язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей; стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 654,68 грн.; копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження (а.с. 57, 69).

Згідно з супровідним листом від 28 квітня 2017 року № 9226 постанову направлено боржнику та стягувачу (а.с. 56).

Матеріали справи містять постанову державного виконавця про арешт майна боржника від 28 квітня 2017 року, якою накладено арешт на майно, належне ОСОБА_4 (а.с.59-60), докази отримання державним виконавцем відповідей про відсутність відомостей про працю боржника за трудовими та цивільно-правовими договорами (а.с. 63), про відсутність доходів боржника (а.с. 64), про відсутність рахунків, відкритих боржником як ФОП (а.с. 62), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність зареєстрованого за боржником нерухомого майна (а.с. 42), відповідь про відсутність зареєстрованих за боржником транспортних засобів (а.с. 48).

При цьому, отримавши відповідь про виплату пенсії боржнику в розмірі 1 652,02 грн., ще 28 квітня 2017 року (а.с. 61), державний виконавець лише 11 липня 2017 року виніс постанову, якою звернуто стягнення на пенсію боржника ОСОБА_3 в розмірі 20 % до виплати загального боргу 7 321,51 грн. (а.с. 54, 55). Згідно з супровідним листом від 11 липня 2017 року № 4825/7 постанову направлено боржнику та стягувачу (а.с. 53).

Матеріали справи містять докази виклику державним виконавцем боржника з приводу надання документів щодо майнового стану (а.с. 43-44), отриманого боржником 20 травня 2017 року (а.с. 49), водночас не містять відомостей про надання боржником пояснень чи з'явлення на виклик державного виконавця, вжиття державним виконавцем дій щодо примусової явки боржника. Отримання державним виконавцем від боржника інформації, визначеної за обов'язкову для надання постановою про відкриття виконавчого провадження та Законом України "Про виконавче провадження" - декларації про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Судом встановлено, що державний виконавець, з метою виявлення та опису належного боржнику іншого майна, на яке можливо звернути стягнення, 29 вересня 2017 року та повторно 13 лютого 2018 року здійснив вихід до зареєстрованого місця проживання боржника, однак 29 вересня 2017 року вчинити зазначену виконавчу дію не виявилось можливим, оскільки помешкання за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, АДРЕСА_1, зачинене та його власник відсутній, про що складено відповідний акт, який міститься в матеріалах виконавчого провадження та оглянутий судом в судовому засіданні.

Водночас, згідно акту державного виконавця Новомосковського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 13 лютого 2018 року, складеного в присутності боржника ОСОБА_3 та понятих ОСОБА_5 та ОСОБА_6, виходом за адресою: АДРЕСА_1, встановлено, що майно, на яке може бути звернуто стягнення відсутнє.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 383 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч.2 ст. 387 ЦПК у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Виходячи зі змісту статті ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз'яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених ст.37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

Частинами 1, ч. 2 ст. 68 Закону визначено, що, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати. За іншими виконавчими документами державний виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону стягнення на пенсію боржника звертається у разі відсутності у нього коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум.

Так матеріали справи містять докази отримання державним виконавцем відповідей про відсутність відомостей про працю боржника за трудовими та цивільно-правовими договорами (а.с. 63), про відсутність доходів боржника (а.с. 64), про відсутність рахунків, відкритих боржником як ФОП (а.с. 62), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність зареєстрованого за боржником нерухомого майна (а.с. 42), відповідь про відсутність зареєстрованих за боржником транспортних засобів (а.с. 48).

Тобто, вказані докази містять відомості щодо недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум.

При цьому, отримавши відповідь про виплату пенсії боржнику в розмірі 1 652,02 грн. ще 28 квітня 2017 року (а.с. 61), державний виконавець лише 11 липня 2017 року виніс постанову, якою звернуто стягнення на пенсію боржника ОСОБА_3 в розмірі 20 % до виплати загального боргу 7 321,51 грн. (а.с. 54, 55). Згідно з супровідним листом від 11 липня 2017 року № 4825/7 постанову направлено боржнику та стягувачу (а.с. 53).

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем не в повній мірі вжито достатніх та вичерпних заходів примусового виконання рішення суду та визнав неправомірними: бездіяльність щодо невжиття достатніх та вичерпних заходів примусового виконання рішення суду, щодо своєчасного винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Новомосковський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що ними було вжито всі заходи в межах Закону України "Про виконавче провадження". Однак колегія суддів, відхиляє такі доводи апеляційної скарги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Щодо посилань апеляційної скарги ОСОБА_1 про зобов'язання державного виконавця здійснити необхідні виконавчі дії (вжити виконавчі заходи) щодо опису та арешту належного боржнику майна, колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець, з метою виявлення та опису належного боржнику іншого майна, на яке можливо звернути стягнення, 29 вересня 2017 року здійснив вихід до зареєстрованого місця проживання боржника, однак вчинити зазначену виконавчу дію не виявилось можливим, оскільки помешкання за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, АДРЕСА_1, зачинене та його власник відсутній, про що складено відповідний акт, який міститься в матеріалах виконавчого.

13 лютого 2018 року державний виконавець повторно здійснив вихід до зареєстрованого місця проживання боржника. Згідно акту державного виконавця Новомосковського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 13 лютого 2018 року, складеного в присутності боржника ОСОБА_3 та понятих ОСОБА_5 та ОСОБА_6, виходом за адресою: АДРЕСА_1, встановлено, що майно, на яке може бути звернуто стягнення відсутнє (а.с. 90).

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку обґрунтовано відмовив в частині задоволення скарги щодо зобов'язання державного виконавця Новомосковського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_7. здійснити необхідні виконавчі дії (вжити виконавчі заходи) у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом та Законом України "Про виконавче провадження" щодо опису та арешту належного боржнику майна, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення, за місцем реєстрації (перебування) боржника та його реалізацію, через здійснення державним виконавцем таких дій, про що свідчить акт державного виконавця від 13 лютого 2018 року ( а.с 90).

Щодо посилань апелянта про стягнення судових витрат в розмірі 2021,55 грн., то колегія суддів вважає такий розмір витрат недоведеним, необґрунтованим та таким, що не підлягає відшкодуванню за рахунок Новомосковського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області.

Зокрема, ОСОБА_1 просить відшкодувати суму в розмірі 2021,55 грн., яку обґрунтовує тим, що внаслідок подання скарги ним понесено витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту - придбання паливно-мастильні матеріали в розмірі 1195,40 грн., добових в розмірі 320 грн. та компенсації за відрив від звичайних занять в розмірі 506,15 грн.

Згідно з п. 5 Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Такі норми встановлені насамперед постановою Кабінету Міністрів України «Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон» від 23 квітня 1999 року №663 (з наступними змінами) та Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року №59.

Відповідно до цих документів витрати на проїзд до місця відрядження і назад компенсуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов'язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті. Також компенсуються витрати на проїзд транспортом загального користування (крім таксі) до станції, пристані, аеропорту, якщо вони розташовані за межами населеного пункту, де проживає особа або де знаходиться суд.

Враховуючи, що заявник приймав участь в судових засіданнях 14 грудня 2017 року, розмір добових витрат заявника становить 60 грн.

Відповідно до п. 3 Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", компенсації витрат за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам у зв'язку з явкою до суду, обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять

Тобто, сума компенсації (відшкодування) за відрив від звичайних занять обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія, і не може перевищувати її розміру, обчисленого за фактичні години відриву від звичайних занять. Час, витрачений у зв'язку із явкою до суду, складається з часу, протягом якого сторона не могла займатися звичайними заняттями, зокрема часу, проведеного в судовому засіданні. До цього часу може бути доданий також час, необхідний для прибуття в приміщення суду.

Таким чином, заявник, у зв'язку із розглядом цієї скарги, має право одержати компенсацію за відрив від звичайних занять.

Доказів щодо витрат за переїзд, ОСОБА_1 не надав, а тому колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив судові витрати в розмірі 349,32 грн., як добові за участь в судовому засіданні 14 грудня 2017 року в розмірі 60 грн., та загальної компенсації за відрив від звичайних занять в розмірі 289, 32 грн.

При таких обставинах справи, підстав для скасування ухвали суду немає.

Доводи апеляційних скарг про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Отже, ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, суд дав належну оцінку зібраним доказам, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду.

Що стосується судових витрат понесених апелянтами, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Ухвалу Новомосковького міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: