АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» квітня 2018 року

м. Харків

справа № 643/10462/17

провадження № 22-ц/790/1869/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

учасників справи:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

третьої особи: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Харківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації за апеляційною скаргою представника Харківської міської ради ОСОБА_4 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2017 року (ухвалене суддею Єрмак Н.В. в залі суду в м. Харкові),-

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Харківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації.

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 було подано до суду уточнений позов до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Харківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації.

В обґрунтування позову зазначила, що є основним наймачем однокімнатної квартири № 38, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, буд. 29 (далі - квартира).

В даній квартирі зареєстровані також її донька ОСОБА_3 та колишній член сім'ї ОСОБА_2, який фактично не проживає у вказаній квартирі більше дванадцяти років, будь-яке належне йому майно в квартирі відсутнє, комунальні послуги не сплачує. Зважаючи на що позивач вимушена сплачувати комунальні послуги за квартиру за трьох членів сім'ї.

Просила суд визнати ОСОБА_2 таким, який втратив право користування квартирою № 38, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, буд. 29, у звязку з не проживанням в даному приміщені більше шести місяців без поважних на то причин, та виключити його з реєстрації місця проживання за цією адресою.

28 грудня 2017 року представником третьої особи Харківською міської ради подано заперечення на позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити. При цьому зазначив, що позивачем не надано будь-яких доказів, що свідчать про тривале не проживання у квартирі ОСОБА_2 та обрання іншого постійного місця проживання.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2017 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 38, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, буд. 29, та знято його з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником Харківської міської ради подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги наведено доводи, аналогічні доводам, викладеним в запереченні на позов, а саме, вказано, що позивачем не надано будь-яких доказів, що свідчать про тривале не проживання у квартирі ОСОБА_2 та обрання іншого постійного місця проживання, на зазначено адресу фактичного місця проживання.

ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що відповідач з 2005 року не проживає у вищевказаній квартирі, комунальні послуги не сплачує, знятися з реєстраційного обліку у добровільному порядку відмовляється, чим порушує належне їй та ОСОБА_3 право на отримання субсидії на оплату комунальних послуг.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримував.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Представник Харківської міської ради до суду апеляційної інстанції не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач більше шести місяців не проживає в квартирі без поважних причин, комунальні платежі не сплачує. Позивач не чинить перешкод у користуванні квартирою.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають доказам, що містяться в матеріалах справи та вимогам діючого законодавства.

Встановлено та не заперечується сторонами, що є основним наймачем однокімнатної квартири № 38, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, буд. 29.

В даній квартирі зареєстровані також її донька ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 (а.с. 3).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції в якості свідка допитано ОСОБА_5, яка зазначила, що ОСОБА_2 не проживає в квартирі № 38, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, буд. 29, понад шість місяців (а.с. 36).

Також матеріали справи містять довідку Московського ВП ГУНП в Харківській області від 11 серпня 2017 року з якої вбачається, що інформація щодо перешкоджання ОСОБА_2 у праві користування житлом, за адресою: АДРЕСА_1, за період часу протягом 2016 року по дату видачі довідки, до ВП ГУНП в Харківській області не надходила (а.с. 7).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 визнав той факт, що в спірній квартирі не проживає тривалий час. Спочатку проживав у бабусі, потім за місцем проживання дружини за адресою: АДРЕСА_2.

В зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 перебуває з 2010 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Пояснив, що мати та сестра у користуванні квартирою будь-яких перешкод йому не чинили, він у добровільному порядку залишив зазначену житлову площу. Стосунки з матірю та сестрою у нього нормальні, але спілкується з ними рідко у звязку із зайнятістю.

Проте, з реєстрації він зніматися не бажає, оскільки дружина відмовляється його реєструвати в належній їй квартирі.

Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли з практики застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Колегія суддів вважає, що показання свідка щодо відсутності відповідача за адресою: АДРЕСА_1, більш шести місяців, визнання цього факту відповідачем, відсутність даних про перешкоджання відповідачу у праві користування квартирою є правовою підставою для задоволення позову.

Судом апеляційної інстанції не встановлені будь-які докази, що спростовують висновки суду першої інстанції та є правовою підставою для відмови у позові.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що він зацікавлений у збереженні реєстрації за місцем проживання матері та сестри, не заслуговують на увагу, оскільки право на проживання не повязане з реєстрацією особи у житловому приміщенні.

Оскільки ОСОБА_2 протягом тривалого часу відсутній без поважних причин в зазначеній квартирі, то факт його реєстрації в цьому житловому приміщенні не породжує право відповідача на користування житлом.

Колегія суддів не вважає обґрунтованими доводи представника Харківської міської ради стосовно ненадання позивачем даних щодо місця проживання відповідача, оскільки з тексту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 проживає разом з дружиною. Цей факт відповідач не спростовує (а.с. 2).

Представником Харківської міської ради в апеляційній скарзі не було зазначено доводів, що є правовою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всесторонньо встановив всі обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Викладені в апеляційній скарзі доводи були предметом розгляду судом першої інстанції, їм надана належна оцінка, висновків суду не спростовують.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Харківської міської ради ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Постанову складено «06» квітня 2018 року.

Головуючий суддя: Судді:ОСОБА_8 ОСОБА_7 ОСОБА_9