АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/15355/17

Провадження № 22-ц/787/400/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Хилевича С. В., Шеремет А. М.,

секретар судового засідання - Пиляй І. С.

учасники справи:

апелянт - ОСОБА_1

заявник - Приватне акціонерне товариство «Рівнеазот»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2017 року в складі судді Харечка С. П., постановленої у м. Рівне, у справі за заявою Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про скасування судового наказу Рівненського міського суду Рівненської області № 569/15355/17 від 06 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України вредакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» к справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Публічне акціонерне товариство «Рівнеазот» звернулося до Рівненського міського суду Рівненської області із заявою про скасування судового наказу №569/15355/17 від 06 жовтня 2017 року по справі за заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що судовий наказ було видано на суму 59236,34 грн., котра включає в себе не лише нараховану і не виплачену заробітну плату, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що суперечить положенням п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2017 року заяву ПрАТ «Рівнеазот» задоволено. Судовий наказ №569/15355/17 від 06 жовтня 2017 року, виданий Рівненським міським судом Рівненської області за заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати скасовано. Роз'яснено ОСОБА_1, що заявлені нею вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована тим, що заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу містить вимоги, які не підлягають розгляду в порядку наказного провадження, а саме: вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка не входить до структури заробітної плати та не є компенсацією за порушення строків її виплати.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, постановленою внаслідок невірного встановлення обставин, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що місцевим судом допущено порушення процесуальних норм, яке виявилось у неналежному повідомленні її про час та місце судового засідання та у несвоєчасному направленні копії оскаржуваної ухвали на її адресу. Доводить, що спір про розмір заборгованості по заробітній платі, про що вказував місцевий суд, скасовуючи судовий наказ, відсутній, і це підтверджується довідкою ПрАТ «Рівнеазот» № 1535 від 14.07.2017р., а також поясненням відповідача, де він не заперечує факту трудових відносин з нею, факту наявності заборгованості, факту відсутності спору щодо розміру виплат. Додає, що відсутність спору також підтверджує лист Управління Держпраці у Рівненській області від 31.05.2017р., який містить відомості про проведення перевірки та встановлення заборгованості перед нею у розмірі 25 850,11 грн., і на підставі якого складено акт та винесено припис, котрі ПрАТ «Рівнеазот» не оскаржувалися. Вважає, що суд, скасувавши судовий наказ повністю, а не змінивши його відповідно до п.3 ч. 8 ст. 105-1 ЦПК України, порушив її конституційні права. Заперечує позицію ПрАТ «Рівнеазот» про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати та не є компенсацією за порушення строків виплати заробітної плати, передбаченої в Законі України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». Покликається на ст. 2 Закону України «Про оплату праці» щодо визначення структури заробітної плати, і вказує, що виплаті звільненому працівникові підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні як компенсація за порушення ст. 116 КЗпП України. Пояснює, що протягом шести місяців не може отримати свою заробітну плату, зокрема і у зв'язку з різним застосуванням судами норм матеріального права. З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

У поданому на апеляційному скарзі відзиві ПрАТ «Рівнеазот» вважає, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, які діяли на момент її винесення, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому її слід відхилити, залишивши ухвалу суду без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 06 жовтня 2017 року за заявою ОСОБА_1 було видано судовий наказ №569/15355/17 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 59 236,34 грн. та 320 грн. судових витрат.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.96 ЦПК України в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали, судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлену вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Як вбачається із заяви про видачу судового наказу, ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 59 236,34 грн. (а.с. 1-3).

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, до якої включені: 1. основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; 2. додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; 3. інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або

уповноваженого ним органу (особи). Статтею 3 цього Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

У зв'язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати та не є компенсацією за порушення строків виплати заробітної плати, у зв'язку з чим відхиляє доводи апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ПрАТ «Рівнеазот» заперечує щодо розміру нарахованої заборгованості по заробітній платі, а також вказує, що в цю суму включено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, тобто між ОСОБА_1 як стягувачем та ПрАТ «Рівнеазот» як боржником існує спір про право, що в свою чергу унеможливлює стягнення заявленої суми в наказному провадженні.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд не вправі був скасувати судовий наказ, тоді як міг його змінити в частині, не заслуговують на увагу суду як такі, що суперечать нормам чинного на час ухвалення судового рішення процесуального законодавства.

Згідно ч. 8 ст. 105-1 ЦПК України, в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали, за результатами розгляду заяви про скасування судового наказу суд має право: 1) залишити заяву про скасування судового наказу без задоволення; 2) скасувати судовий наказ та роз'яснити, що заявлені стягувачем вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову; 3) змінити судовий наказ.

Відповідно до абз. 2 п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23.12.2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяву порядку наказного провадження» (чинного на час постановлення оскаржуваної ухвали), ЦПК не передбачає можливості часткового задоволення заяви про видачу судового наказу, оскільки він видається лише за умови безспірності вимог.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, які діяли на момент її винесення і які не передбачали часткового скасування судового наказу, судом першої інстанції в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 11 грудня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шеремет А. М.