Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 754/14922/15-ц

провадження № 61-4354 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

ОлійникА. С.,

Погрібного С. О.,

УсикаГ. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Деснянський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державна казначейська служба України

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року у складі судді Журавської О. В. та рішення апеляційного суду міста Києва від 15 червня 2016 року у складі колегії суддів: Андрієнко А. М., Заришняк Г.М., Мараєвої Н. Є.

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовною заявою до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Деснянський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві), Державної казначейської служби України про стягнення з Державної казначейської служби України майнові збитки в розмірі 207 814 грн 62 коп. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 161 311 грн 85 коп.

Позовна заява мотивована тим, що в провадженні ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві, правонаступником якого є Деснянський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві перебував виконавчий лист № 2-879/11 від 17 квітня 2012 року, виданий на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 квітня 2011 року про стягнення з ОСОБА_6 на її користь в рахунок повернення основного боргу з урахуванням індексу інфляції 205 994 грн 62 коп., судового збору в розмірі 1 700 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення 120 грн, а всього 207 814 грн 62 коп. З 2012 року, в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», зазначене рішення суду не виконане.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року дії старшого державного виконавця ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві визнано неправомірними та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, протягом тривалого часу Деснянський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві діяв неправомірно, несвоєчасно та не в повному обсязі, що призвело до затягування виконання рішення суду, внаслідок чого воно стало неможливим, що завдало їй значного матеріального збитку, який вимірюється сумою позову до боржника.

Моральну шкоду позивач обґрунтовувала тим, що тривале невиконання рішення суду порушило її майнові права, позбавило можливості користуватись власними коштами, що в свою чергу призвело до обмеження фінансових можливостей позивача, істотного знецінення суми боргу, порушило нормальні життєві зв'язки.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 10 тис. грн шляхом зобов'язання Державної казначейської служби України списати вказані кошти зі спеціального визначеного для цього рахунку Державного бюджету України для відшкодування шкоди, завданої органами державної влади чи їх службовими особами. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року була встановлена часткова бездіяльність (вина) державної виконавчої служби за виконавчим провадженням щодо стягнення боргу на користь ОСОБА_4, а отже у зв'язку з тривалим невиконанням рішення суду позивачеві діями Деснянського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ була заподіяна моральна шкода.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, апеляційну скаргу представника ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року в частині стягнення моральної шкоди змінено, зменшено розмір, стягнутої з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_4 моральної шкоди з 10 тис. грн до 2 тис. грн. В решті рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачеві діями відповідача Деснянського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві завдано моральну шкоду, а тому моральна шкода підлягає відшкодуванню з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_4, оскільки на державу покладена відповідальність за невиконання або неналежне виконання рішення суду Державною виконавчою службою.

29 червня 2016 року Деснянським РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просив судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині відшкодування моральної шкоди скасувати повністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 рокубуло скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 4 грудня 2014 року, яка була направлена до іншого відділу ДВС для звернення стягнення на майно за місцем реєстрації боржника. Натомість суди першої та апеляційної інстанцій в рішеннях послались на факти, які не є наявними, не є доведеними, а отже на їх підставі не можуть виноситись законні рішення.

6 вересня 2016 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у даній справі.

26 січня 2017 року ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дану справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 частини першої розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

26 січня 2018 року справу № 754/14922/15-ц та матеріали касаційного провадження Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судами встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 квітня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2012 року, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в рахунок повернення основного боргу з урахуванням індексу інфляції за період з листопада 2008 року по березень 2011 року включно 205 994 грн 62 коп., судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 1 700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн, а всього 207 814 грн 62 коп.

Відповідно до змісту ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 18 квітня 2011 року в процесі розгляду зазначеної вище справи накладено арешт на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1, яка належала на праві власності боржнику ОСОБА_6

17 квітня 2012 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-879/11 на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 квітня 2011 року.

30 липня 2013 року державним виконавцем ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі зазначеного виконавчого листа.

Постановою державного виконавця ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 04 грудня 2014 року виконавче провадження № 39092737 щодо виконання виконавчого листа № 2-879/11 від 17 квітня 2012 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь позивача в рахунок повернення основного боргу з урахуванням індексу інфляції за період з листопада 2008 року по березень 2011 року включно 205 994 грн 62 коп., судових витрат у вигляді судового збору в сумі 1 700 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн, а всього на суму 207 814 грн 62 коп. - закінчено.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року зазначену постанову державного виконавця від 04 грудня 2014 року визнано неправомірною та скасовано, зобов'язано ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві провести необхідні виконавчі дії у зазначеному виконавчому проваджені. Зі змісту цієї ухвали вбачається, що державним виконавцем, серед іншого, не було належним чином та у повному обсязі перевірено майновий стан боржника та вчинено виконавчі дії на виконання рішення суду.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України).

Відповідно до положень статті 11 Закону від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу» (далі - Закон № 202/98-ВР) шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Таким чином, оскільки, ОСОБА_4, звертаючись до суду з цим позовом, посилалась на спричинення їй моральної шкоди, яка полягала в перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статі 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11 Закону № 202/98-ВР.

Такий висновок узгоджується з правовою позицію Верховного Суду України, викладеною у постанові від 11 вересня 2013 року № 6-48цс13, яка має враховуватись судами при розгляді справи.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд, визначився належним чином з характером спірних правовідносин, встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів та дійшов правильного висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині розміру відшкодування моральної шкоди.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що оскільки ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року встановлена часткова бездіяльність (вина) державної виконавчої служби за виконавчим провадженням щодо стягнення боргу на користь ОСОБА_4, внаслідок чого їй заподіяна моральна шкода, а тому моральна шкода відшкодовується державою, оскільки на державу покладена відповідальність за невиконання або неналежне виконання рішення суду Державною виконавчою службою.

Зменшуючи розмір моральної шкоди, заподіяної позивачеві Державною виконавчою службою, апеляційний суд врахував характер вини відповідача, ступень моральних страждань позивача, те, що можливість звернення стягнення на нерухомість боржника не втрачена та дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру такої шкоди до 2 тис. грн.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в іншій частині не оскаржуються, а отже не є предметом перегляду у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Деснянський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2016 року в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
С. О. Погрібний
Г. І. Усик