Провадження № 2/369/975/18
РІШЕННЯ

Іменем України

25.05.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Волчко А.Я.,

за участю секретаря: Раситюк М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення грошової компенсації 1/2 частки вартості відчуженого легкового автомобіля, який є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 жовтня 2003 року ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - Коломієць) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 уклала шлюб зі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який вони зареєстрували у відділі РАЦС - виконкомі Білогородської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області 23 жовтня 2003 року; актовий запис № 30. Дружині та чоловікові було присвоєно спільне прізвище «Сміян» (свідоцтво про одруження, серії І-СІ № 115428 від 23.10.2003 року).

Від спільного шлюбу з відповідачем ОСОБА_2, мають двох неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3; сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Після одруження сімя проживала за адресою: 08140, с. Білогородка, Києво- Святошинського району, Київської області, вул. Шевченка, 45.

За рахунок спільних коштів бюджету сімї, у 2007 році сторони придбали разом у кредит легковий автомобіль марки «FIAT DOBLO», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 20 000 (двадцять тисяч) доларів США (чи 101 000 (сто одна тисяча) гривень за офіційним курсом НБУ станом на 22.05.2007 року, з розрахунку 5,05 $ США за 1 грн.), а також - вантажопасажирський мікроавтобус «OPEL VIVARO», 2003 року випуску, білого кольору.

Починаючи з лютого 2017 року сімейне життя мж сторонами поступово погіршувалось. Що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними фактичних шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляд на шлюб, сімю.

Між сторонами постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стають їх діти.

Тому позивач просила постановити рішення у цивільній справі, яким шлюб з відповідачем ОСОБА_2, зареєстрований у відділі РАЦС виконкомі Білогородської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області 23 жовтня 2003 року; актовий запис № 30 (свідоцтво про одруження, серії І-СІ № 115428 від 23.10.2003 року), розірвати.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя - стягнути з відповідача ОСОБА_2, на користь позивача ОСОБА_1 користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки відчуженої відповідачем на користь третіх осіб неподільної речі - легкового автомобіля «FIAT DOBLO», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, який є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, у сумі 106 520 (сто шість тисяч пятсот двадцять) гривень 75 копійок, а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати зі сплату судового збору у розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень, та судові витрати повязані з оплатою послуг адвоката в розмірі 1 000 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила позов задоволити повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти вимог позову заперечував та просив в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2003 року Виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 30, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Від шлюбу у сторін народились сини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6

Сторони довгий час спільно не проживають, не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства.

Сім'ю зберегти неможливо.

За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.

Тому позовні вимоги що стосуються розірвання шлюбу між сторонами підлягають задоволенню.

У вимогах позову щодо стягнення грошової компенсації за 1/2 частку вартості відчуженого легкового автомобіля, суд відмовляє виходячи з наступного.

В силу ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частина 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.п. 22, 23, 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ч.1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускаються лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному із подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

При відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок відповідної грошової суми.

Відповідно до статті 365 ЦК України, право на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, а також, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Згідно роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Стаття 78 ЦПК України передбачає що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Стаття 81 ЦП України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Так, позивачем не було надано суду жодного належного та допустимого письмового доказу, з якого б вбачалось що спірний автомобіль «FIAT DOBLO» було набуто відповідачем під час шлюбу, та відповідний транспортний засіб входить до спільного сумісного майна подружжя.

В матеріалах справи відсутнє свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а з відповіді Територіального сервісного центру МВС України № 3246 від 05.04.2018 р. за вих № 336 не вбачається коли відповідний автомобіль було зареєстровано на імя ОСОБА_2

Тому у вимогах позову щодо стягнення грошової компенсації за 1/2 частку вартості відчуженого легкового автомобіля, суд вважає за необхідне відмовити.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 60, 69-72, 104, 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення грошової компенсації 1/2 частки вартості відчуженого легкового автомобіля, який є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя- задовольнити частково.

Шлюб зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований у відділі РАЦС виконкому Білогородської сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області, 23 жовтня 2003 року; актовий запис № 30- розірвати.

У решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А.Я. Волчко