Єдиний унікальний номер 233/1301/18 Номер провадження 22-ц/804/377/18
Єдиний унікальний номер 233/1301/18
Номер провадження 22-ц/804/377/18
Головуючий у 1 інстанції Малінов О.С.
Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Жданової В.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №233/1301/18 за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги теплопостачання

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 липня 2018 року, ухвалене в місті Костянтинівка Донецької області,

встановив:

У березні 2018 року Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» Виробнича одиниця «Костянтинівкатепломережа» (далі за текстом ВО «Костянтинівкатепломережа») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги теплопостачання. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що ВО «Костянтинівкатепломережа» на підставі ст. 160, 161 ЦПК України до суду було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги теплопостачання. 16 лютого 2018 року по справі наказного провадження №233/242/18 видано судовий наказ про стягнення з відповідача суми заборгованості. Ухвалою суду від 27 лютого 2018 року вищезазначений судовий наказ було скасовано. У зв'язку з неналежним виконанням обов'язку по сплаті наданих послуг з теплопостачання, з особовим рахунком боржника НОМЕР_1 за період 01.2015 - 12.2017 року утворилась заборгованість у сумі 17454,01 гривень, яку відповідач в добровільному порядку погашати відмовляється. Просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період 01.2015 - 12.2017 року у сумі 17454,01 гривень, 3% річних від суми заборгованості у розмірі 627,34 гривень, індекс інфляції в розмірі 2597,58 гривень та сплачений судовий збір у сумі 1762 гривні.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 липня 2018 року позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги теплопостачання задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на незаконність, несправедливість та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить рішення суду скасувати, провадження у справі припинити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції незаконно не застосував строк позовної давності, про який було заявлено представником відповідача. Посилання суду на «Правила надання населенню послуг центрального опалення, водо-, теплопостачання та водовідведення» затверджених Постановою КМУ №360 від 21 липня 2005 року та «Порядок відключення окремих жилих будинків від систем централізованого опалення, постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання» затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального хазяйства України №4 від 22 листопада 2005 року, Наказ вказаного Міністерства №169 від 06 листопада 2007 року, яким в наказ №4 були внесені зміни, з яких вбачається, що відключення від системи ЦО та ГВС, здійснюється тільки за умови відключення всього будинку, є незаконним та неспроможним, оскільки це порушує право власника квартири, суперечить вимогам ст. 321 ЦК України. Крім цього відповідач зазначила, що надала суду акти про відріз від систем централізованого теплопостачання з письмовими заявами на адресу позивача та підтвердженнями, що вони були отримані позивачем ще у вересні 2010 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що рішення суду цілком обґрунтоване та законне. При розгляді справи не порушені ані норми процесуального, ані норми матеріального права. Судом повністю досліджені всі матеріали справи та надано обґрунтовану оцінку доказам. Також рішення суду обґрунтоване, з посиланням на норми діючого законодавства та докази, тому твердження відповідача про незаконність та необґрунтованість є надуманим та таким що не відповідає дійсності. Просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення а рішення суду від 11 липня 2018 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживає у АДРЕСА_1, що визнається сторонами. Згідно актів про підключення жилого будинку до мережі централізованого опалення від 27 жовтня 2014 року, від 15 жовтня 2015 року та від 15 жовтня 2016 року, наданих позивачем, будинок відповідача було підключено до централізованої системи опалення (а.с.60). Тобто позивачем у заявлений у позові період - січень 2015 року - грудень 2017 року надавались послуги з теплопостачання мешканцям вказаного будинку.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними та водночас відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Також суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, зокрема копії відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення квартири від мереж центрального теплопостачання та ненадання відповідачу послуг теплопостачання. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Щодо застосування позовної давності до заявлених вимог суд першої інстанції зазначив, що частиною 2 статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Ураховуючи те, що судовий захист прав позивача міг бути реалізований як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу перериває перебіг строку позовної давності, а отже строк позовної давності не пропущено.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до статті 367 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

У відповідності до п.п., 25, 26, 30 п. 3 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (п. 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року №4).

При цьому обов'язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (п. 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року №4).

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

З акту, складеного 19 вересня 2010 року, вбачається ОСОБА_1, яка є власником квартири АДРЕСА_1, із залученням спеціаліста слюсаря-сантехніка ОСОБА_2 здійснили відріз п'ти стояков труб централізованого опалення. (а.с.34)

Таким чином, жодних відомостей про те, що квартиру було відключено від централізованого опалення у встановленому законом порядку не представлено.

Судова колегія враховує те, що відповідно до п. 25 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 №4, установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Крім того, Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 №169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Відповідачем не представлено суду належних та допустимих доказів, зокрема копії відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення квартири від мереж центрального теплопостачання та ненадання йому послуг з постачання тепла.

Так, в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі №6-1706цс15 зазначено, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється а підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем.

Таким чином, оскільки відповідачем відключення від централізованого опалення з дотриманням норм чинного законодавства не проводилось, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії на опалення та підігрів води.

Крім того, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі виходячи з наступного.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов'язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Така позиція викладена у Постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 15 березня 2018 року у справі №401/710/15-ц.

Також, не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги в частині помилкового незастосування судом першої інстанції строку позовної давності, оскільки, які вірно зазначив у своєму рішенні суд першої інстанції, позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за спірний період, а виданий судом наказ, ухвалою суду першої інстанції від 27 лютого 2018 року було скасовано, чим перервано строк позовної давності.

Апеляційний суд вважає, що суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, правильно оцінив докази, що надані сторонами, та дав їм належну правову оцінку. Підстави для переоцінювання наявних в матеріалах справи доказів відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення. Нові докази не досліджувались апеляційним судом.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ст.375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді