КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 359/9695/17
Головуючий у суді І інстанції - Вознюк С.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2462/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді : Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із вказаним позовом, який мотивували тим, що їхній батько, ОСОБА_5, 23 листопада 2007 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 Під час спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_2, за їх спільні кошти та їхньою спільною працею, було розпочато будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Зазначено, що будівництво було розпочато у 2005 році та продовжувалось до 2010 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер й відкрилась спадщина на все його майно, в тому числі і на незавершене будівництво житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1. Позивачами зазначено, що вони звернулись до нотаріальної контори із заявою по прийняття спадщини у строк, встановлений законом, внаслідок чого була відкрита та зареєстрована спадкова справа.

Проте, у відповідь на заяву позивачів щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, ними було отримано постанову Броварської районної державної нотаріальної контори від 28 вересня 2016 року, якою їм було відмовлено у видачі даного свідоцтва, оскільки відсутні документи, які б підтверджували право власності ОСОБА_5 на зазначений житловий будинок. Разом з тим, ОСОБА_2 заперечує право позивачів на спадкування житлового будинку й має наміри здійснити державну реєстрацію на своє ім'я.

Вважають, що житловий будинок є об'єктом права спільної сумісної власності в рівних частинах ОСОБА_5 та ОСОБА_2, а враховуючи, що позивачі є спадкоємцями померлого ОСОБА_5, то мають право на спадкування його частки у праві спільної сумісної власності.

Враховуючи вищевикладене, просили: - визнати незавершене будівництво житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2; - визнати за ОСОБА_3 майнові права забудовника на ? частину незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5; - визнати за ОСОБА_4 майнові права забудовника на ? частину незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5; - визнати за ОСОБА_3 право на оформлення права власності на ? частину незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1; - визнати за ОСОБА_4 право на оформлення права власності на ? частину незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом право власності на 1/5 частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів, з яких складається самочинно збудований будинок з погосподарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом право власності на 1/5 частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів, з яких складається самочинно збудований будинок з погосподарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_5

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач у справі ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2018 та ухвалити у справі нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги було зазначено, що суд першої інстанції вийшов за межі вимог, заявлених в позовній заяві, адже позивачі не просили визнавати за ними право власності на будівельні матеріали в порядку спадкування. Також апелянт звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів того, що спірне майно створено відповідно до вимог законодавства, а померлий ОСОБА_5 ніколи не набував право власності на будівельні матеріали й на земельну ділянку, на якій розташовано будинок. Таким чином, висновок суду про те, що право власності на будівельні матеріали, з яких складається спірне майно, увійшло до складу спадщини померлого ОСОБА_5 є необґрунтованим. Вважає, що факт спільного проживання між апелянтом та ОСОБА_5 у передбаченому законом порядку не було встановлено та не підтверджено доказами.

30 серпня 2018 року на адресу суду надійшов відзив від ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідно до якого рішення суду вони вважають законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу просять залишити без задоволення.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта - ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, мотивуючи це порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в частині визнання за позивачами права власності на будівельні матеріали, посилалася на те, що таких вимог позивачі не заявляли, тому суд не вправі був самостійно обирати спосіб захисту порушеного права. Крім того, суд не врахував, що спірна споруда побудовано самочинно, а тому задоволення позовних вимог у зазначеному позивачами порядку є неможливим.

Позивачі у справі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представник ОСОБА_7 заперечили щодо доводів апеляційної скарги та просили її відхилити, а рішення Бориспільського міськрайонного суду залишити без змін. При цьому мотивували свої заперечення на апеляційну скаргу тим, що суд повно та всебічно дослідив обставини справи, наданні сторонами докази та прийшов до обґрунтованого та законного висновку про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися на апеляційний розгляд справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції встановив, що рішенням Дударківської сільської ради №350-24-IV від 27 липня 2005 року відповідачці ОСОБА_2 було надано в приватну власність для будівництва індивідуального житлового будинку земельну ділянку площею 0,162 га в с.Займище (а.с.17).

Рішенням цієї ж ради №440-10-VІІ від 24 грудня 2016 року АДРЕСА_1 було перейменовано на АДРЕСА_1 (а.с.18-19).

Згідно копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу вбачається, що 23 листопада 2007 року ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_2 (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5, про що Виконавчим комітетом Требухівської сільської ради Броварського району Київської області 18 січня 2016 року зроблено актовий запис за № 7 та видано свідоцтво про смерть (а.с.15).

Родинні стосунки між позивачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 та померлим ОСОБА_5 підтверджуються копіями свідоцтва про народження позивачів (а.с.12,14).

Як вбачається з копії спадкової справи № 402/2016 заведено відносно майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5, після смерті останнього його діти - позивачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Батьки померлого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від прийняття належної їм частини майна спадкодавця відмовилися на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.110-114).

Згідно постанови нотаріуса Броварської районної державної нотаріальної контори Куценко Є.О. від 28 вересня 2016 року позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку під номером АДРЕСА_1, у зв'язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно (а.с.22-23).

На даний момент будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, завершено, відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, загальна площа будинку становить 78,5 кв. м, житлова площа 24,0 кв. м, який позначений на плані «А», з господарськими будівлями та спорудами: прибудова - «а», ганок - «І», погріб - «Б», убиральня - «В», літня кухня «Г», сарай - «Д», навіс - «Е», гараж - «Є», свердловина II», огорожа - N1, ворота - N2, хвіртка - N3 (а.с.24-28).

Згідно листа Бориспільського районного БТІ № 14831 від 12 серпня 2016 року право власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ні за ким не зареєстроване (а.с.30).

Згідно копії довідки виданої виконавчим комітетом Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області № 331 від 24 травня 2017 року, ОСОБА_2 належить самочинно збудований будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Будинок збудований в 2006 році (а.с.73).

Згідно копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 17 вересня 2016 року, земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,1615 га за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с.140,141). Фактичний розмір вказаної земельної ділянки 0,1620 га (а.с.142).

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позивачами у справі доведено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_12 та ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу з моменту початку будівництва будинку з 2005 року і до моменту реєстрації шлюбу до 2007 року, що підтверджується показами свідків. У зв'язку з вказаними обставинами суд визнав, що будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_12 та ОСОБА_5 Також суд прийшов до висновку, що самочинне будівництво будинку за адресою: АДРЕСА_1, здійснювалося відповідачем ОСОБА_2 спільно зі спадкодавцем ОСОБА_5, у зв'язку з чим позивачі, як спадкоємці першої черги, які прийняли спадщину, подавши відповідні заяви до нотаріальної контори, набули права спадкування на частину майна померлого.

Колегія суддів не може повністю погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

За правилами ст. 1261 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі у справі є дітьми померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження, та у відповідності до норм ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину подавши відповідні заяви до нотаріальної контори (а.с. 12,14, 110, 111). Вказаний факт відповідачкою не оспорюється.

Разом із тим, предметом спору між сторонами є самочинно збудований будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 &quро;Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)&qu с;, самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України &qute;Про регулювання містобудівної діяльності&q?ач; дозвільний документ, що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкта і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Відповідно до роз'яснень, які надав ВССУ у своєму листі від 16.05.2013 р. N24-753/0/4-13 &q?не;Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування&qu13;, за змістом ч.1 ст. 376 ЦК об'єкт нерухомості належить до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: - земельна ділянка не відведена для цієї мети; - відсутній належний дозвіл на будівництво; - відсутній належним чином затверджений проект; - при будівництві допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

У п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ &q?ці;Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)&q?ві; №6 від 30 березня 2012 рокуроз'яснено, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК Українита з урахуванням роз'яснень, наданих у п.п.7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (ч. 1 ст. 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ &q?ці;Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав&q?у ; № 5 від 07 лютого 2014 року, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Матеріали справи не містять документів про реєстрацію права власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, більш того із матеріалів справи вбачається, що відповідачка, як забудовник, на даний час вчиняє дії направлені на узаконення самочинного будівництва та реєстрацію прав власності на нього.( а.с. 24 -30).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, квартиру, інші споруди, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, квартиру, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. У випадку самочинного будівництва спадкодавцем, при заявлені відповідних вимог, суд може визнати за спадкоємцем право власності на будівельні матеріали, обладнання, тощо, які були використані в процесі цього будівництва, ( п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року)і у ніякому разі не майнове право щодо реєстрації права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви позивачі звертаючись до суду із позовом, зазначених вимог не заявляли, а просили визнати за ними майнові права забудовника на частину незавершеного будівництва житлового будинку та визнати право на оформлення права власності на частину незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1, однак суд постановляючи рішення самостійно змінив спосіб захисту прав позивачів, визнавши за кожним із позивачів в порядку спадкування за законом право власності на 1/5 частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів, з яких складається самочинно збудований будинок з погосподарськими будівлями, розташований в АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до статей 12 і 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Оскільки суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір не врахував вище вказаних норм процесуального законодавства та вирішив спір у спосіб, який не просили позивачі, тому вказане рішення підлягає скасуванню, з ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивачів.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи вимоги вказаної норми права та те, що суд апеляційної інстанції ухвалює нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, тому з позивачів на користь відповідачки підлягає стягненню витрати в сумі 960 грн. ( а.с. 235 т.1 ) понесені нею при подачі апеляційної скарги в розмірі по 480 грн. з кожного.

Керуючись ст. 12, 13, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2018 року скасуватита ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( прож. АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2)на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в розмірі по 480 грн. з кожного.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Мотивований текст постанови складений 05 грудня 2018 року.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв