Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 695/1660/17

провадження № 61-1828 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О.,

Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

ПогрібногоС. О.,

СтупакО. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 30 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Новікова О. М., Вініченка Б. Б., Сіренка Ю. В.,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, про стягнення витрат, пов'язаних із реальним поділом домоволодіння та проведення будівельних робіт.

Позовна заява мотивована тим, що з відповідачем, вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 10 вересня 2004 року. Під час шлюбу вони проживали сумісно і разом вели спільне господарство до січня 2014 року. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 7 березня 2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 9 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково, проведено розподіл житлового будинку, земельної ділянки, автомобілів, та предметів домашнього вжитку згідно варіанту № 4 додатку № 6 до висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 24 вересня 2014 року № 1072/14-23, 1391/14-23, 1392/13-23, 1393/14-23. Стягнуто з відповідача на її користь компенсацію в розмірі 11 078 грн за різницю у фактичних ідеальних частках домоволодіння. Проведено розподіл іншого майна.

Останнім рішенням апеляційного суду Черкаської області від 7 грудня 2016 року рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 9 листопада 2015 року скасовано в частині залишення в спільному користуванні господарських будівель та споруд. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким проведено розподіл господарських будівель та споруд. Виділено ОСОБА_5 у власність: сарай Б вартістю 27 540 грн, літню кухня В вартістю 12 393 грн, убиральню вартістю 6 214 грн, погріб вартістю 27 105 грн 0,7 частини огорожі вартістю 9 881 грн, на загальну суму 83 133 грн. Виділено ОСОБА_4 у власність гараж Г вартістю 71 733 грн, колодязь вартістю 16 150 грн, 0,3 частини огорожі вартістю 4 235 грн, на загальну суму 92 118 грн.

Після вступу судових рішень в законні силу позивачем було проведено роботи по розподілу будинковолодіння згідно варіанту № 4 додатку № 6 визначеного у висновку експертів Черкаського відділення КНДІСЕ за результатами проведення комплексної судової будівельно - технічної та земельно-технічної експертизи від 24 вересня 2014 року №1072/14-23, 1391/14-23, 1392/13-23, 1393/14-23.

Зазначала, що витрати по переобладнанню будинковолодіння за домовленістю сторін було вирішено провести за спільні кошти. Відповідач ОСОБА_5 зобов'язувався компенсувати 1/4 частину витрат понесених нею на проведення будівельно-монтажних робіт, але потім від такої компенсації відмовився.

Судовими рішеннями та висновками експертизи вирішення питання про розподіл витрат на компенсацію вартості будівельно-монтажних робіт не вирішувалося.

Так, оскільки більшість комунікацій будинковолодіння перебували на стороні будівлі відповідача ОСОБА_5, нею було проведено газифікацію (25 99 грн), електрифікацію власної частини будинковолодіння (6 993 грн), влаштування розділяючого паркану (10 700 грн), влаштування розділяючої стіни будинковолодіння (6303 грн). А всього витрачено на загальну суму - 49 495 грн 50 коп.

Вважаючи, що відповідач повинен відшкодувати половину понесених нею витрат за будівельно-монтажні роботи, просила суд стягнути з ОСОБА_5 на свою користь 24 747 грн. 75 коп.

Крім того, у зв'язку з тим, що рішення міськрайонного суду від 9 листопада 2015 року в частині стягнення грошової компенсації в розмірі 11 078 грн. коп. за різницю у фактичних ідеальних частках домоволодіння виконано відповідачем лише 30 січня 2017 року, позивачці завдано збитки. Згідно зі статтями 549, 625 ЦК України збитки складаються з інфляційних у сумі 1506 грн. 32 коп., трьох процентів річних - 368 грн. 76 коп. та пені - 1807 грн. 08 коп., а всього 3 682 грн. 16 коп., які позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 2 жовтня 2017 року, у складі головуючого-судді Таратіна В. О., у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем ОСОБА_4, було проведено газифікацію, електрифікацію власної частини будинковолодіння, влаштування розділяючого паркану, влаштування розділяючої стіни будинковолодіння за власної ініціативи. Крім того норма статті 625 ЦК України не застосовується до деліктних правовідносин.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 30 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на проведення будівельно-монтажних робіт, пов'язаних з реальним розподілом домоволодіння, скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 24 747 грн 75 коп. витрат на проведення робіт. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що обидва власники виділених частин у будинковолодінні мають рівний тягар утримання майна, а тому мають спільно нести витрати, пов'язані з його реальним поділом.

У грудні 2017 року ОСОБА_5 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанцій скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судовими рішеннями та висновками експертизи вирішення питання про розподіл витрат на компенсацію вартості будівельно-монтажних робіт не вирішувалося. ОСОБА_4, було проведено газифікацію, електрифікацію лише власної частини будинковолодіння, влаштування розділяючого паркану, влаштування розділяючої стіни будинковолодіння за власної ініціативи, а в частині будинковолодіння відповідача позивачка зазначені роботи не проводила і їх не оплачувала.

4 січня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження.

7 березня 2018 року ухвалою колегії суддів Верховного Суду дану справу призначено до судового розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню, оскільки апеляційним судом скасоване рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції зроблено висновок про те, що позивачем було проведено газифікацію, електрифікацію власної частини будинковолодіння, влаштування розділяючого паркану, влаштування розділяючої стіни будинковолодіння за власної ініціативи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи у справі нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що оскільки обидва власники виділених частин у будинковолодінні мають рівний тягар утримання майна, а тому мають спільно нести витрати, пов'язані з його реальним поділом.

Крім того зазначав про те, що при вирішенні спору про поділ нерухомого майна, сторони домовились переобладнати будинковолодіння за спільні кошти.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна виходячи з наступного.

Судом першої інстанції установлено, що відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду від 9 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про реальний розподіл домоволодіння та розподіл майна подружжя визнання права власності на рухоме майно та зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, про реальний розподіл майна подружжя - задоволено частково.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 7 грудня 2016 року рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 9 листопада 2015 року скасовано в частині залишення в спільному користуванні господарських будівель та споруд. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким проведено розподіл господарських будівель та споруд.

Отже рішення суду в частині розподілу самого будинку набрало законної сили.

Відповідно до повідомлення ПП ОСОБА_7, щодо монтажних робіт з реконструкції системи газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що до моменту початкових робіт постачання газу було припинено Золотоніським УЕГГ по заяві власника, на вводі в будинок шляхом пломбування. Внутрішні мережі газопостачання були демонтовані власником квартири ОСОБА_4 (а.с. 73).

Судами встановлено, що позивачем ОСОБА_4, було проведено газифікацію, електрифікацію власної частини будинковолодіння, влаштування розділяючого паркану, влаштування розділяючої стіни будинковолодіння за власної ініціативи (а.с. 19-53).

Відповідно частин 1, 3 статті 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно частин 1, 3 статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном (стаття 360 ЦК України).

З огляду на наведене лише співвласник зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження майна, що перебуває у спільній власності.

В той же час позивачем всі будівельні роботи були проведені вже після набрання законної сили рішенням суду про реальний поділ спільного майна між співвласниками та виділення сторонам відокремлених приміщень у будинку, надвірних будівлях та земельних ділянок.

Із вищевказаного вбачається, що позивачем ОСОБА_4, проводилися всі будівельні роботи вже після припинення у сторін права спільної власності на вказане майно у зв'язку з його поділом.

Тому всі проведені ОСОБА_4 роботи здійснювалися нею виключно для облаштування власної, належної їй частини будинковолодіння та земельної ділянки, які вже не перебували у спільній власності сторін, а тому закон не зобов'язує ОСОБА_5 компенсувати зазначені витрати, зроблені ОСОБА_4 на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_5 витрат пов'язаних з реальним розподілом будинковолодіння та проведенням будівельних робіт ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, а тому це рішення на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції не оскаржується, а тому судом касаційної інстанції не переглядається.

Керуючись статтями 141, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 30 листопада 2017 року в частині стягнення витрат на проведення будівельно-монтажних робіт скасувати.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 2 жовтня 2017 року в цій частині залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
С. О. Погрібний
О. В. Ступак