1Справа № 335/4796/18 2/335/1509/2018
РІШЕННЯ
16 липня 2018 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі у складі:
головуючого судді Соболєвої І.П.
за участю секретаря судового засідання Лєдової А.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-б, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та розрахункових при звільненні,
02.05.2018 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільнені, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 06.01.2010 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», однак 28.02. 2018 позивача було звільнено за його власним бажанням по догляду за дитиною до досягнення нею 14-річного віку (у відповідності до ст. 38 КЗпП). Заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі та розрахункових при звільненні становить за період з вересня 2017 року по лютий 2018 року 24 042 грн. 86 коп., які позивач на підставі ст. ст. 115, 116 КЗпП України, просив стягнути з відповідача у судовому порядку. Також просив стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2 050,00 грн.
Ухвалою судді від 03.05.2018 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь).
Позивач та представник позивача у судове засідання не зявились, подали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та наполягають на їх задоволенні.
Представник позивача у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що підтримує поданий відзив на позов та просить у позові відмовити.
Згідно із відзивом відповідача на позовну заяву, що надійшов до суду 01.06.2018, відповідач вважає необґрунтовано завищеними витрати на професійну правничу допомогу адвоката, оскільки підготовка позовної заяви не є складною, вона є аналогічною до інших більше 10 справ, та не потребувала значного обсягу юридичної і технічної роботи. Відсутні акти приймання-передачі виконаних робіт та квитанцій, які б підтверджували оплату адвокатських послуг. Розмір невиплаченої заробітної плати за період з вересня 2017 р. по лютий 2018 р. склав 24 042,86 грн. (станом на 29.05.2018). Просив у задоволенні позову відмовити.
Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідно до ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19 жовтня 1973 року, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 06.01.2010 по 28.02.2018 працювала у ПАТ «Запоріжжяобленерго».
Згідно із довідкою ПАТ «Запоріжжяобленерго», наданою відповідачем в якості доповнення до відзиву на позовну заяву, станом на 29.05.2018 розмір заборгованості відповідача перед ОСОБА_1 по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі при звільненні за період з вересня 2017 року по лютий 2018 року складає 24 042 грн. 86 коп.
Тому, враховуючи надану відповідачем довідку про розмір заборгованості, суд доходить висновку, що позивачем вірно обчислено розмір заборгованості та визначено її період.
Оскільки відповідачем порушено трудові права позивача, суд доходить висновку, що вони підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі та розрахункових при звільненні відповідно до поданої відповідачем довідки станом на 29.05. 2018 р. за період з вересня 2017 р. по лютий 2018 р. в розмірі 24 042 грн. 86 коп.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.
Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном.
З огляду на наведене, посилання на скрутне фінансове становище та залежність виплати заробітної плати від стану виконання зобовязань споживачами послуг товариства, як підстава для відмови у задоволенні позову, є неспроможними.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню шляхом стягнення на її користь суми заборгованості по заробітній платі та розрахункових при звільненні в розмірі 24 042 грн. 86 коп. та допустити на підставі п. 2 ч.1 ст. 430 ЦПК України негайне виконання рішення та виплатити в частині платежу за один місяць нараховану заробітну виплату за вересень 2017 р. у розмірі 4 705,70 грн.
Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 2 050 грн. 00 коп., суд виходить з такого.
У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, повязані з розглядом справи.
Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі ОСОБА_2 і факт надання правової допомоги підтверджено угодою про надання правової допомоги № 45 від 12.04.2018, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордером, актом прийняття-передачі наданої правничої допомоги (правових послуг) від 06.07.2018, квитанцією від 06.07.2018 на суму 1 050 грн. 00 коп.,
За змістом ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідачем у відзиві було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, при цьому відповідач детально зазначив у відзиві на позов, в чому полягає така не співмірність витрат на оплату послуг адвоката.
Суд частково погоджується із доводами відповідача, виходячи з наступного.
Так, в даному випадку у даній справі проводилось лише одне судове засідання, також суд вважає необґрунтованим включення до акту приймання-передачі такої послуги як відповіді на відзив, оскільки відповіді на відзив представником не подано, надання консультації клієнту по справі вже втілює в собі опрацювання адвокатом необхідного законодавства.
Підсумовуючи викладене, заявлена позивачем до стягнення сума судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 2 050,00 грн. підлягає зменшенню на вартість вищенаведених послуг, що документально підтверджені, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути 1 050,00 грн.
Крім того, на підставі п. 1. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 133, 137, 141, 263-265, 274279 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та розрахункових при звільненні задовольнити частково.
Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць нарахованої заробітної виплати за вересень 2017 р. у розмірі 4 705 (чотири тисячі сімсот пять) грн. 70 коп. без урахування прибуткового податку з громадян й інших обовязкових платежів.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.П. Соболєва