Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/254/18
Провадження № 2-о/280/23/18
У Х В А Л А
05 березня 2018 року м.Коростишів
Суддя Коростишівського районного суду Житомирської області Янчук В.В., розглянувши в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 (місце проживання: с.Козіївка, Коростишівського району, Житомирської області, 12522), заінтересована особа Управління праці та соціального захисту населення Коростишівської районної державної адміністрації (місцезнаходження: вул.Святотроїцька,18, м.Коростишів, Житомирської області, 12500) про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження, в якій просить встановити факт безпосередньої участі у роботах по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у період з 03.05.1986 року по 27.05.1986 року. Через відсутність документів про підтвердження направлення його у зону відчуження по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, він не може встановити статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та відповідно скористатись встановленою державною соціальною гарантією, яка передбачена Законом.
В обгрунтування заяви заявник посилається на те, що перебуваючи на посаді заступника головного агронома по кормо виробництву у совхозі ім.«Пам`яті Леніна» на підставі виклику Коростишівського районного військового комісаріату був призваний на учбові збори терміном 30 днів з 03.05.1986 року з виплатою заробітної плати в установленому розмірі. Учбові збори проводились спочатку в с.Буда Варовичі, Поліського району, Київської області, що розташоване в 45 км. від м.Чорнобиля, а в подальшому знаходився в с.Бобер, Поліського району, Київської області, що знаходиться в зоні відчуження. При зверненні до Коростишівського районного комісаріату, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі довідки про підтвердження щодо перебування його у зоні Чорнобильської АЕС у зв`язку з тим, що такі довідки видаються військовими частинами, де він проходив службу або архівною установою. Заявник не має можливості звернутись в Державний галузевий архів МОУ Коростишівський ОМВК у зв`язку з відсутністю точних відомостей щодо проходження військової служби у 1986 році (назва військової частини та період служби), а дублікат військового квитка офіцера запасу, який досяг граничного віку перебування у запасі, не може бути виданий у зв`язку з відсутністю даних про проходження останнім військової служби. У зв`язку з відсутністю документів про підтвердження направлення ОСОБА_1 у зону відчуження по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, він не може встановити статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та відповідно скористатись встановленою державою соціальною гарантією, яка передбачена Законом, у зв`язку з чим змушений був звернутися до суду для встановлення відповідного факту.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Стаття ст.15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність і прикладну значущість, і які визначаються такою суттєвою ознакою, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Безспірність слід розуміти лише як відсутність спору про суб`єктивне матеріальне право, але не відсутність спору про існування факту, що встановлюється. Відтак слід враховувати не тільки конкретну мету встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом.

Таким чином, в окремому провадженні можуть бути розглянуті справи про встановлення фактів, якщо від цього залежить охорона прав та інтересів особи, створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

На підставі ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається з заяви, заявник просить встановити вказаний юридичний факт для встановлення статусу ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та відповідно скористатись встановленою державою соціальною гарантією, яка передбачена Законом.
Пленумом Верховного Суду України у п.1 Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Відповідно до п.10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженому постановою Кабінету міністрів України № 51 від 20 січня 1997 року (з відповідними змінами), учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС посвідчення видаються на підставі одного з таких документів: посвідчення про відрядження в зону відчуження; військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту). Зокрема особам, які працювали з моменту аварії до 01 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 1).

Такої підстави для встановлення статусу ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС як рішення суду про встановлення факту роботи у зоні відчуження в певний період, указаним Порядком не передбачено.

Крім того, відповідно до п.12 вказаного Порядку спірні питання щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, розглядаються комісіями при Київській і Житомирській облдержадміністраціях на підставі відповідних письмових підтверджень, виданих керівниками підприємств, організацій та установ, які направляли цих осіб на роботу до зони відчуження, або керівниками місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування за місцем виконання робіт.

Тобто, законом визначено інший порядок, який дає змогу особі підтвердити факт участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, в тому числі підтвердити факт роботи в певний період чи час.

У разі незгоди з рішенням вказаної комісії, громадянин має право звернутись до суду.

Аналогічні роз`яснення містить п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», згідно якого не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відмова відповідно органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду у встановленому порядку.

Відповідно до правила п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Оскільки судом встановлено, що законом визначено інший порядок, який дає змогу особі підтвердити факт своєї участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, то дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суд відмовляє заявникові у відкритті провадження за вказаною заявою за наведених вище підстав, та роз`яснює йому право на звернення з вказаним позовом в порядку адміністративного судочинства в разі відмови відповідного органу в установленні такого факту.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 186, 315 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:
У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 (місце проживання: с.Козіївка, Коростишівського району, Житомирської області, 12522), заінтересована особа Управління праці та соціального захисту населення Коростишівської районної державної адміністрації (місцезнаходження: вул.Святотроїцька,18, м.Коростишів, Житомирської області, 12500) про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Роз`яснити заявнику його право на звернення з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Житомирської області шляхом подачі в 15-денний строк з дня складення повного тексту ухвали апеляційної скарги.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст ухвали складено 05 березня 2018 року.

Суддя Янчук В.В.