Справа № 361/703/17 Головуючий у І інстанції Сердинський В. С.
Провадження № 22-ц/780/2026/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 17.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Сушко Л.П., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Богдан І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, зміну черговості спадкування, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та державної реєстрації на майно,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3 та просив суд усунути відповідачку від права спадкування, визнати ОСОБА_2 спадкоємицею другої черги за законом, визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом та державну реєстрацію права власності на спадкове майно, виданих ОСОБА_3

Вимоги обґрунтовані тим, що 09 жовтня 2013 року померла ОСОБА_4, яка доводилася двоюрідною сестрою ОСОБА_2.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на будинки № 46 та № 48 по вул. Рози Люксембург у м. Бровари Київської області. Заповіт складений не був, а спадщину прийняла ОСОБА_2, оскільки на її користь відмовилася матір - рідна тітка спадкодавця, та племінниця померлої за правом представлення після смерті свого батька - рідного брата спадкодавця - ОСОБА_3. Останній були видані свідоцтва про право на спадщину за законом та включено до реєстру прав власності. Оскільки спадщину прийняла відповідач - спадкоємець другої черги за законом, то позивач, як спадкоємець третьої черги за законом, не може бути включена до складу спадкоємців.

Зазначав, що протягом останніх двох років до смерті ОСОБА_4 хворіла, в останні шість місяців життя її стан здоровя різко погіршився, вона не могла самостійно пересуватися та знаходилася в тяжкому фізичному стані, тому у звязку із проблемами по здоровю потребувала стороннього догляду. Покійна перебувала на лікуванні у лікаря невролога, перебувала на амбулаторному лікуванні в Клініко- діагностичному центрі Броварської ЦРЛ з 10 липня 2013 року до дня своєї смерті. Вказує, що останні півроку до смерті спадкодавця ОСОБА_2 проживала разом із ОСОБА_4, допомагала, готувала їжу, прибирала, купувала ліки. Відповідач участі в покращенні становища тітки не брала.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

При цьому посилалася на те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позову, оскільки не дослідив зібрані у справі докази, так як відмовив у задоволенні клопотань про виклик свідків та витребування документів.

Відзиви чи заперечення на апеляційну скаргу від сторін не надходили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 померла 09 жовтня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 289118 (а.с.8).

Після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння № 46 та № 48 по вул. Рози Люксембург у м. Бровари Київської області.

Згідно свідоцтв про право на спадщину від 11 червня 2014 року, зареєстрованих в реєстрі під №1-1323 та № 1-1324, спадщину на домоволодіння № 46 та № 48 по вул. Рози Люксембург у м. Бровари Київської області прийняла ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є спадкоємицею другої черги за законом і спадкує за правом представлення на місці свого померлого батька рідного брата спадкодавця. Здійснена реєстрація права власності на нерухоме майно (а.с.9,10).

04 лютого 2014 року ОСОБА_2 подала заяву про прийняття спадщини до Броварської міської державної нотаріальної контори, зареєстрованої за № 150 спадкової справи № 405 (а.с.11).

В заяві про прийняття спадщини позивач вказала, що 09 жовтня 2013 року померла її двоюрідна сестра ОСОБА_4 та немає інших спадкоємців, передбачених ст.ст.1261, 1265 ЦК України. Зазначала, що вимоги ст.ст. 1223, 1268, 1273, 1297 Цивільного кодексу України їй розяснено. Просила задля уточнення вартості та складу спадкового майна надати запити до відповідних органів.

Також стверджувала, що на її користь від спадкування відмовилася її матір рідна тітка спадкодавця. Проте доказів такої відмови суду не надано.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції мотивував свій висновок про відмову у задоволенні позовних вимог тим, що позивач не представила доказів, які б свідчили, що ОСОБА_4 перебувала у безпорадному стані, а позивач здійснювала опіку, матеріально забезпечувала спадкодавця, надавала будь-яку іншу допомогу спадкодавцеві, яка має матеріалізоване вираження та робила всі перелічені дії протягом тривалого часу, надання доказів про що, у відповідності до частини третьої статті 12 ЦПК України є обов'язком позивача.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим виходячи з наступних обставин.

Згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження безпорадного стану спадкодавця представником позивача ОСОБА_6 надано копію консультативного заключення поліклінічного відділення Обласної клінічної лікарні про встановлений діагноз ОСОБА_7: вертеброгенний шийний і попереково-крижовий радикуліт з стійким больовим синдромом, нейроваскулярними розладами, статико-динамічними порушеннями. Остеохондроз шийного і поперекового відділу хребта (а.с.12-13).

Відповідно до відповіді на адвокатський запит № 2254 від 17 вересня 2014 року, ОСОБА_4 видані лікарняні листи № 59736 від 10 липня 2013 року та №282319 від 09 серпня 2013 року Клініко-діагностичним центром Броварської Центральної районної лікарні, які не були закриті, так як вона потребувала продовження лікування. Долучено до матеріалів справи також ксерокопію двохфотонної рентгенівської абсорціонометрії Українського науково-медичного центру проблем остеопорозу ОСОБА_4 від 21 травня 2013 року (а.с.14,44-50).

Проте, з наданої суду довідки Броварського міськрайонного центру зайнятості № 803/05 від 29 липня 2014 року видно, що ОСОБА_4 працювала комірником у ФОП ОСОБА_8 з 2008 року по день смерті 09 жовтня 2013 року (а.с.92).

Із дослідженої судом характеристики на ОСОБА_4 № 6 від 26 січня 2015 року, засвідченої депутатами Броварської міської ради ОСОБА_9, ОСОБА_10, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що останні сім років свого життя ОСОБА_4 проживала із співмешканцем ОСОБА_12, працювала комірником, була здатна самостійно забезпечувати умови свого життя, стороннього догляду та піклування не потребувала (а.с.161).

Відповідно до архівної довідки Архівного відділу Броварської міської ради Київської області №06-08/45 від 27 жовтня 2014 року, згідно з розрахунково-платіжними відомостями та особовими рахунками по обліку заробітної плати, що зберігаються в документах архівного фонду № 140 ФОП ОСОБА_8 ОСОБА_4 за квітень-жовтень 2013 року була нарахована така заробітна плата: квітень 1750 гривень, травень - 1768,83 гривень, червень -1473,68 гривень, липень 843,8 гривень, серпень 1856,36 гривень, вересень - 2953,3 гривень, жовтень 455,66 гривень. Дана архівна довідка сформована на підставі фонду № 140, опис № 2-ос, справа 4, арк.123-129. Суми, вказані в довідці перенесені з оригіналів особових рахунків. Дані документи пронумеровані та прошнуровані і зберігаються в архівному відділі Броварської міської ради. Довідка засвідчена начальником архівного відділу ОСОБА_13 та головним спеціалістом ОСОБА_14 (а.с.91).

Згідно висновку № М-1148 від 03 грудня 2013 року про результати перевірки Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області заяви ОСОБА_3, останню не допускає до будинку тітки колишній її співмешканець ОСОБА_12, а ОСОБА_15 привласнила документи на будинок ОСОБА_4, до якого додані пояснення сусідів спадкодавця, винаймача кімнати ОСОБА_16, ОСОБА_15, ОСОБА_17, які вказали, що останні сім років до своєї смерті ОСОБА_4 проживала зі своїм співмешканцем ОСОБА_12, ОСОБА_16 пояснив крім того, що винаймає кімнату за 1200 гривень на місяць та 300 гривень на комунальні послуги, проживає з сином. Також, даним висновком засвідчено, що документи, які належали ОСОБА_4- свідоцтва про право на спадщину на будинок № 46 та № 48 по вул. Рози Люксембург у м. Бровари Київської області, свідоцтво про народження, свідоцтво про смерть батьків, технічні паспорти на вказані будинки та інші документи були передані ОСОБА_18 (а.с.74-82).

Відповідно до висновку Броварського МВ ГУМВС України, затвердженого т.в.о. начальника Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_19 від 12 вересня 2014 року, за заявою ОСОБА_3 була проведена перевірка та відібрані пояснення сусідів ОСОБА_4 - ОСОБА_20, ОСОБА_21 та інших, які зазначили, що ОСОБА_4 добре ставилась до своєї племінниці та любила її оскільки власних дітей у неї не було. У висновку також вказано, що спадкодавець проживала зі своїм цивільним чоловіком та тримала квартирантів, була здатна забезпечити свої потреби (а.с.80,81).

Згідно довідки начальника Управління соціального захисту населення ОСОБА_22 №0112/3525 від 01 вересня 2014 року, ОСОБА_4 на обліку в управлінні не перебувала та не одержувала ніяких видів соціальної допомоги (а.с.84).

За клопотанням сторін судом були витребувані та оглянуті три томи матеріалів цивільної справи №361/5196/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від спадкування та зміну черговості у спадкуванні, що вже досліджувалися при попередньому розгляді, де перед дебатами представник позивача ОСОБА_6 подав заяву про залишення позову без розгляду.

Досліджено як доказ позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 від 04.07.2014 р. про усунення від спадкування, зміну черговості одержання права на спадкування, ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області про забезпечення позову від 18.09.2014 р. про накладення арешту на будинки № 46, № 48 у м. Бровари, Київської області, ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 19.10.2015 р. про залишення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 без розгляду (а.с.68-73,156,157).

Дані докази свідчать, що ОСОБА_4 була працевлаштована, отримувала заробітну плату за місцем своєї роботи, проживала у своєму будинку не одна, а разом із співмешканцем, квартирантами та їх сімями, здавала в оренду кімнати в будинку.

Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що спадкодавець ОСОБА_4 померла у віці 41 року, що не є похилим віком, була матеріально забезпеченою та не потребувала сторонньої допомоги та стороннього догляду.

Надані стороною позивача ОСОБА_23 заключення поліклінічного відділення Київської обласної клінічної лікарні, відповідь на адвокатський запит адвоката ОСОБА_6 Л.Л.№ 2254 від 17.09.2014 р. про те, що ОСОБА_4 видані лікарняні листи № 59736 від 10.07.2013 р. та №282319 від 09.08.2013 р. Клініко-діагностичним центром Броварської Центральної районної лікарні, які не були закриті, так як вона потребувала продовження лікування, а також ксерокопію двохфотонної рентгенівської абсорціонометрії Українського науково-медичного центру проблем остеопорозу ОСОБА_4 від 21.05.2013 р., перебування на амбулаторному лікуванні та наявність відкритих лікарняних листів суд оцінює критично з огляду на те, що такі дані не можуть свідчить про безпорадний стан ОСОБА_7 та потребу у сторонній допомозі.

Крім того, за результатами дослідження матеріалів цивільної справи № 361/5196/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від спадкування, зміну черговості одержання права на спадкування, скасування свідоцтв про право на спадщину, судом встановлено, що у справі здійснено допит свідків: ОСОБА_16, ОСОБА_24, ОСОБА_15 ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, у справі проведена судово-медична комплексна експертиза. Матеріали справи № 361/5196/14-ц містять окрім вищенаведених доказів, договір з ПАТ «Дельта банк» про надання кредиту ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк» про те, що заборгованості перед банком ОСОБА_4 не має. Крім того, в матеріалах цивільної справи наявні роздруковані показання позивача ОСОБА_2, яка особисто давала показання та відповідала на питання учасників справи два рази під час розгляду даної справи. Так само були допитані свідки ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_24, заява про допит яких знов подана позивачем.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, у відповідності до вимог ст. 229 ЦПК України, провівши аналіз доказів на предмет належності, допустимості, достовірності, а у їх сукупності достатності та взаємозвязку, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги в частині практичного проживання разом зі спадкодавцем з метою надання їй допомоги для покращення стану здоровя ОСОБА_32 до моменту її смерті не підтверджуються належними доказами.

А посилання на порушення процесуального законодавства з підстав ігнорування судом клопотань про виклик до суду свідків, що вказані в позовній заяві також є не підтверджені, оскільки вони були допитані при розгляді попередньої справи (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Стосовно доводів апелянта щодо визнання ОСОБА_2 спадкоємцем другої черги за законом суд зазначав наступне.

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно Постанови від 18.01.2018 р. Верховний Суд у справі № 487/878/16, висновки якого щодо застосування норм права враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права у відповідності до п.6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»: аналіз вказаної норми закону дає підстави для висновку, що судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування.

Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Таким чином, позивач мала би довести безпорадний стан спадкодавця.

Проте, аналізуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не представила доказів, які б свідчили, що ОСОБА_4 перебувала у безпорадному стані, а позивач здійснювала опіку, матеріально забезпечувала спадкодавця, надавала будь-яку іншу допомогу спадкодавцеві, яка має матеріалізоване вираження та робила всі перелічені дії протягом тривалого часу, надання доказів про що, у відповідності до частини третьої статті 12 ЦПК України є обов'язком позивача.

Також, суд правомірно відмовив у задоволенні вимоги про усунення від спадкування, як через недоведеність, так і через відсутність у позивачки двоюрідної сестри спадкодавця права на вимогу про усунення від спадкування.

У відповідності до ч. 4 ст. 1266 ЦК України, двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом, їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця) якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Враховуючи норму закону, ОСОБА_2 не є спадкоємцем за законом та не може претендувати на визнання її спадкоємцем другої черги за законом, так як таке право надано законом лише спадкоємцям за законом. Дана норма містить застереження на спадкування двоюрідних братів і сестер спадкодавця та наголошує, що спадкоємцями вони можуть стати лише у разі смерті власних батька чи матері (дядька чи тітки спадкодавця). Оскільки, матір позивача (тітка спадкодавця) жива, то і право на спадкування виникає тільки в неї, а не в її дочки.

У відповідності до ч. 2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитись від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Як зазначено в обґрунтуванні позову, спадкоємець третьої черги за законом ОСОБА_33 відмовилась від спадкування на користь своєї дочки ОСОБА_2, яка, за таких обставин, не може бути спадкоємцем за законом.

Таким чином, позивач ОСОБА_2 не може бути належним позивачем у позові про усунення ОСОБА_3 від спадкування, зміну черговості одержання права на спадкування, оскільки таке право надано законом лише і тільки спадкоємцям за законом.

Вимоги позивача про скасування свідоцтв про право на спадщину, виданих відповідачу щодо майна спадкодавця, а також скасування реєстрації в реєстрі прав власності на нерухоме майно є похідними від позовних вимог про усунення від спадкування і зміну черговості одержання права на спадкування і також не підлягають задоволенню.

Доводи апелянта щодо невірного застосування судом норм матеріального права не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були враховані всі наявні фактичні обставини даної справи.

Суд дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у звязку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Апелянтом не надано до суду достатніх та допустимих доказів щодо неправомірності висновку суду першої інстанції, тому колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та таким, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 1266, 1274 ЦК України, ст.ст. 12, 76, 89, 229, 274, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Л.П.Сушко

ОСОБА_34