Справа № 439/697/17 Головуючий у 1 інстанції: Бунда А.О.
Провадження № 22-ц/783/6840/17 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Приколота Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власником джерела підвищеної небезпеки,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн.НОМЕР_2 в користь ОСОБА_2 6 000 (шість тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь держави 640 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3

В апеляційній скарзі посилаються на право звернутись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди за заподіяне каліцтво внаслідок ДТП незалежно від вини особи (оскільки така особа володіє об'єктом підвищеної небезпеки). Моральну шкоду оцінюють в 50 000 гривень, оскільки, каліцтво, внаслідок ДТП завдало позивачці величезну травму, змінило її життя.

ОСОБА_2 втратила можливість ходити та пережила душевний стрес, моральні страждання, постійно відчуває стійкий дискомфорт та невпевненість в майбутньому.

Вказують, що оскільки відповідачі є власниками автомобіля, що вчинив наїзд на позивачку, то на них покладається обов'язок відшкодувати моральну шкоду, завдану каліцтвом внаслідок ДТП з посиланням на ч.2 ст. 1187 ЦК.

Суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6

Просять апеляційну скаргу задовольнити, рішення Бродівського районного суду від 24 жовтня 2017 року змінити та задовольнити позовну вимогу про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 50 000 гривень моральної шкоди, завданої каліцтвом, внаслідок ДТП.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, рішення Бродівського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2017 року зміні на підставі п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України та частковому скасуванню.

Як встановлено судом, 18 грудня 2015 року, приблизно о 17.00год. ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1 та рухаючись по вулиці І.Франка у м.Броди в напрямку виїзду із м.Броди вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_2, яка раптово вийшла на проїзну частину дороги за перехрестям вулиць 900 річчя Бродів та І.Франка. В результаті наїзду ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта ОСОБА_8 від 29.01.2016, який міститься у матеріалах кримінального провадження №0001037 від 18.12.2015 р. у ОСОБА_2 при поступленні її 18 грудня 2015 року в Бродівську ЦРЛ та обстеженні було виявлено обширний синець на лівій лобно-скроневій ділянці голови, садно на обличчі зліва, струс головного мозку, центральний переломо-вивих головки лівої стегнової кістки із зламом дна кульшової западини, садно в нижній третині лівого стегна по зовнішній поверхні, синець на задній поверхні лівого стегна в нижній третині Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів, могли бути спричинені під час дорожньо-транспортної пригоди - наїзду легкового автомобіля на пішохода ОСОБА_2 незадовго до її поступлення 18 грудня 2015 р. в лікувальний заклад та відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я (а.с.17).

У зв'язку з отриманим, внаслідок ДТП, ушкодженням здоров'я позивачка ОСОБА_2 у період з 18.12.2015 року і по 21.12.2015 р. перебувала в реанімаційному відділенні Бродівської ЦРЛ. З 21.12.2015 року переведена в травматологічне відділення Броцівської ЦРЛ, де на стаціонарному лікуванні перебувала до 06.04.2016 р.(а.с.14).

25.05.2017 року начальником СВ Бродівського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 була винесена постанова про закриття кримінального провадження на підставі п.2ч.1ст.284 КПК України, у зв'язку із відсутністю в діях водія ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (а.с.77).

За загальним правилом, яке міститься в частині першій статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно роз'яснень п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

У відповідності до ст.23 ЦК України, кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції по суті дійшов вірного висновку про те, що з врахуванням правових підстав, визначених у ч.2 ст.1167 ч.5 ст.1187 ЦК України, підлягає до часткового задоволення позовна вимога ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди із ОСОБА_4, який на час ДТП в порядку визначеному п.2.2 Правил дорожнього руху України керував транспортним засобом (а.с.16) і в результаті зіткнення пішохода з автомобілем - ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження.

Водночас немає правових підстав для стягнення моральної шкоди із відповідача ОСОБА_6, який є власником транспортного засобу, а саме автомобіля ВАЗ 21061 р.н. НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ 28.07.2000 р. (а.с.16).

При цьому суд вірно врахував роз'яснення п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» про те, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

П.2.2 Правил дорожнього руху України передбачає, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на це транспортний засіб.

У той же час, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в сумі 6000 гривень суд першої інстанції в достатній мірі не врахував стан здоров»я потерпілої, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що внаслідок дорожньо -транспортної пригоди ОСОБА_2 залишається не ходячою по даний час, продовжує пересуватися на милицях та проходити систематичні обстеження стану здоров'я, що потребує неабияких фінансових затрат.

ОСОБА_2 є людиною з інвалідністю другої групи внаслідок загального захворювання (є глухонімою), вона втратила роботу через те, що не може самостійно ходити, а відтак отримувати додатковий дохід.

Тому слід стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 10 000 гривень моральної шкоди.

Вимоги позивача про стягнення на її користь 50 000 гривень моральної шкоди є очевидно завищені, належним чином не мотивовані, тому в такому розмірі моральна шкода не може бути стягнута.

При визначенні розміру для стягнення моральної шкоди суд враховує і те, що відповідач ОСОБА_4 не працює у зв'язку із станом здоров'я, є інвалідом ІІ групи, знаходиться на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Бродівської РДА та отримує соціальну допомогу як інвалід ІІ групи в розмірі близько 1320 грн. (а.с.68-69).

Також суд першої інстанції помилково стягнув з ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 640 гривень в дохід держави. Як встановлено, ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи, а тому звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, рішення Бродівського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2017 року зміні на підставі п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України та частковому скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову ОСОБА_2, в решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.1ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 6000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортої пригоди - змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 10 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортої пригоди.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_4 в користь держави 640 гривень судових витрат - скасувати

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 березня 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді Крайник Н.П.

Приколота Т.І.