Постанова

Іменем України

29 березня 2018 року

м. Київ

справа № 642/36/16-ц

провадження № 61-6238св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_6, в особі представника ОСОБА_7, та ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Карімової Л. В., Яцини В. Б., від 03 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на повнолітню дитину та додаткових витрат.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 1996 року до 01 вересня 2014 року, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З січня 2014 року син проживає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні, а з травня 2014 року відповідач припинив надавати кошти на його утримання. Апеляційним судом Харківської області від 11 червня 2015 року стягнуто з ОСОБА_6 на її (ОСОБА_5) користь та користь сина, ІНФОРМАЦІЯ_1, до його повноліття аліменти у розмірі 1 тис. грн щомісячно, починаючи з 24 вересня 2014 року, та 1 760 грн додаткових витрат на навчання дитини. Рішення набрало законної сили і на цей час звернуто до примусового виконання. Відповідач рішення не виконав та має заборгованість у розмірі 7 555,91 грн несплачених аліментів і 1 760 грн додаткових витрат на навчання дитини за перший семестр його навчання. ІНФОРМАЦІЯ_2 син досяг повноліття, є студентом денної форми навчання будівельного факультету Харківського національного університету міського господарства імені О. М. Бекетова, термін навчання з 01 вересня 2014 року до 30 серпня 2018 року. Вартість навчання за один семестр становить 3 520 грн. ОСОБА_9 зазначала, що нею оплачені кошти за три семестри навчання, за один із яких із відповідача стягнуто 1 760 грн. Вважає, що з відповідача підлягають стягненню 3 520 грн фактично сплачених нею за навчання сина у вищому навчальному закладі у другому та третьому семестрах, а також майбутні платежі за решту п'ять семестрів навчання у розмірі 8 800 грн, усього 12 320 грн.

Посилаючись на наведені вище обставини, позивачі просили позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 аліменти на повнолітню дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 1 тис. грн щомісячно, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_2 до закінчення навчання, стягнути одноразово з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 Ѕ частини її додаткових витрат на навчання сина у розмірі 12 320 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 липня 2016 року позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 січня 2016 року до закінчення навчання у Харківському національному університеті міського господарства ім. О. М. Бекетова - до 30 червня 2018 року.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 1/2 частини витрат на навчання сина ОСОБА_4 у Харківському національному університеті міського господарства ім. О. М. Бекета за 2 і 3 семестри навчання у розмірі 3 520 грн. В іншій частині позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що повнолітній ОСОБА_4 навчається у вищому навчальному закладі, потребує матеріальної допомоги, його батько має можливість надавати таку допомогу, та вимоги ОСОБА_10 про стягнення з відповідача додаткових витрат на навчання сина в межах їх фактичного понесення в розмірі 1/2 частини вартості освітньої послуги за другий і третій семестри у розмірі 3 520,00 грн одноразово є доведеними.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 03 жовтня 2017 року рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 аліменти на його утримання в розмірі 400,00 грн щомісячно, починаючи з 11 січня 2016 рок на період його навчання, але не більш ніж до досягнення ним 23 років. В іншій частині у задоволенні позову - відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_4 має право на отримання аліментів у зв'язку з продовженням навчання і до досягнення ним 23 років, такий обов'язок поширюється на обох батьків за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Враховуючи інвалідність відповідача 2 групи, дохід у розмірі отримуваної пенсії 1 312 грн (на момент розгляду справи в апеляційному суді), а також відсутність іншого доходу, відповідач спроможний сплачувати аліменти у розмірі 400 грн на місяць. Доказів того, що ОСОБА_6 має інші доходи, матеріали справи не містять і суду апеляційної інстанції їх не надано.

21 жовтня 2017 року ОСОБА_6, в особі представника ОСОБА_7, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить рішення апеляційного суду Харківської області від 03 жовтня 2017 року в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення апеляційного суду залишити без змін, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач ОСОБА_6 не має можливості надавати позивачу ОСОБА_4 матеріальну допомогу, оскільки його дохід складається із мінімальної соціальної пенсії, яку він отримує як інвалід 2 групи, інших доходів він не має. Крім того, у відповідача незадовільний стан здоров'я, у зв'язку із чим йому і було встановлено 2 групу інвалідності. На лікування наявних хвороб, на придбання ліків ОСОБА_6. фактично витрачає весь свій дохід у вигляді мінімальної пенсії по інвалідності.

22 жовтня 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просять змінити рішення апеляційного суду Харківської області від 03 жовтня 2017 року в частині розміру стягуваних аліментів, збільшивши їх розмір до 1 000 грн, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, апеляційний суд встановив їх у розмірі 400 грн, що не покриває навіть оплати навчання у ВНЗ, при цьому апеляційним судом не враховано вартість підручників, проїзду до навчального закладу, вартість проживання, одягу. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд апеляційної інстанції не врахував положення статті 182 СК України, яким встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

03 березня 2018 року ОСОБА_6, в особі представника ОСОБА_7, подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в якому посилається на безпідставність та необґрунтованість касаційної скарги, оскільки позивачі не зазначили, в чому полягає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права. Доводи позивачів про те, що відповідач повинен сплачувати аліменти у розмірі не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є безпідставними, оскільки ОСОБА_4 не є дитиною у віці від 6 до 18 років, ІНФОРМАЦІЯ_2 йому виповнилося 18 років.

05 березня 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5подали до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_7, в якому посилаються на те, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж у тому, який було визначено апеляційним судом, про що, зокрема, свідчить оплата послуг адвоката ОСОБА_7 Доходи відповідача є значно більшими, а отримувана ним пенсія не є єдиним джерелом його доходу, про що зокрема свідчить стиль його життя.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди встановили, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 1996 року по 01 вересня 2014 року, від якого народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_4 проживає разом з матір'ю, знаходиться на її утриманні, у 2015 році досяг повноліття.

ОСОБА_4 є студентом денної форми навчання будівельного факультету Харківського національного університету міського господарства імені О. М. Бекетова, термін навчання з 01 вересня 2014 року до 30 червня 2018 року. Із відповіді Харківського національного університету міського господарства імені О. М. Бекетова від 07 вересня 2017 року № 1702 вбачається, що ОСОБА_4 навчається на четвертому курсі денної форми навчання Харківського національного університету міського господарства імені О. М.Бекетова.

Згідно з договором від 12 серпня 2014 року № ХА-14-16-49 про навчання, підготовку, підвищення кваліфікації або надання додаткових освітніх послуг щодо ОСОБА_4 загальна вартість освітньої послуги становить 28 160,00 грн, вартість за навчальний рік - 7040,00 грн.

Відповідно до посвідчення № НОМЕР_1 від 09 лютого 2016 року, терміном дії до 31 січня 2018 року, ОСОБА_6 є інвалідом 2 групи. Його дохід складає за січень 2016 року - 1074,00 грн, за лютий 2016 року - 1074,00 грн, за березень 2016 року - 1074,00 грн, за квітень 2016 року - 1074,00 грн, за травень 2016 року - 1130,00 грн.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_6 зазначив, що розмір пенсії відповідача складає 1312,00 грн.

Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 6 СК України дитиною визнається особа до досягнення нею повноліття.

Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина передбачений главою 16 СК України.

Вказана глава передбачає стягнення аліментів на період навчання і не передбачає стягнення додаткових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, що були належним чином оцінені, виходив із того, що син позивача та відповідача ОСОБА_4 досягнув повноліття та продовжує навчання, у зв'язку із чим потребує матеріальної допомоги. Апеляційний суд дослідив наявні в матеріалах докази на підтвердження доходу відповідача, врахував стан його здоров'я та майновий стан, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для стягнення із відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 400 грн, починаючи з 11 січня 2016 року на період його навчання, але не більш ніж до досягнення ним 23 років. Доказів того, що ОСОБА_6 має інші доходи, а тому спроможний сплачувати аліменти у більшому розмірі, матеріали справи не містять. При стягненні аліментів на повнолітнього сина, суд не встановлює мінімальний розмір аліментів. Мінімальний розмір аліментів, на підставі статті 182 СК України, враховується судом при визначенні розміру аліментів на дитину (до 18 років).

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду. Судомправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 212 ЦПК України, у редакції чинній на момент розгляду справи), визначено право позивача на отримання аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Доводи касаційних скарг та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційні скарги ОСОБА_6, в особі представника ОСОБА_7, та ОСОБА_4, ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
Б. І. Гулько
Ю. В. Черняк