Справа № 520/7399/18
Провадження № 2/520/5064/18
19.07.2018 року Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючий - суддя Васильків Олена Василівна,
секретар судового засідання Дідур Ганна Сергіївна,
15.06.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що був зареєстрований Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №734 від 21.08.2009 року. При цьому позивач посилається на те, що на теперішній час сторони спільного господарства не ведуть, проживають окремо з травня 2018 року, шлюбні відносини припинені. Позивач зазначає, що від шлюбу у сторін є малолітня донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, спору щодо поділу майна на даний час немає, місце проживання дитини за домовленістю сторін визначено з матірю. Оскільки подальше сімейне життя і збереження сімї неможливі позивач звертається до суду із позовом.
Ухвалою від 22.06.2018 року провадження у справі відкрито.
Позивач ОСОБА_1 до суду не з'явилась, надала заяву, в якій вказала, що просить розглянути справу за її відсутності, позов задовольнити, залишити їй прізвище шлюбне.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.
Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Як встановлено судом, 21.08.2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_2 /до шлюбу - Буряченко/ ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, актовий запис №734, що слідує з свідоцтва про шлюб, серії 1-ЖД №109116, виданого 21.08.2009 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції /а.с.5/.
Від шлюбу у сторін є малолітня донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЖД № 293447, виданого 27.12.2011 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №2310 Батьками в свідоцтві вказані сторони по справі.
Шлюб у сторін носить формальний характер, на теперішній час подружні стосунки між ними не підтримуються з травня 2018 року, спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо, спорів стосовно поділу спільного майна на теперішній час не заявляють, місце проживання дитини за домовленістю сторін визначено з матірю ОСОБА_3 /до шлюбу Буряченко/ А.В.
Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом.
Оскільки шлюб у сторін носить формальний характер, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом.
Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. 112 СК України.
Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.
За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.
У ході розгляду справи судом не виявлено норм права, на які посилалися сторони, що не підлягають застосуванню до даних правовідносин.
За таких обставин, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.
Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити у повному обсязі.
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 /до шлюбу - Буряченко/ ОСОБА_4 вважати розірваним у день набрання чинності цим рішенням.
Позивачу після розірвання шлюбу залишити прізвище «Нечипорук».
Відповідачу після розірвання шлюбу залишити прізвище «Нечипорук».
Визначити місце проживання доньки: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю ОСОБА_3 /до шлюбу - Буряченко/ ОСОБА_4.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня одержання копії рішення шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси.
Суддя Васильків О. В.