ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року м. Суми

Справа №576/1342/17

Номер провадження 22-ц/788/720/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 02 березня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Мазура С.А. у приміщенні Глухівського міськрайонного суду Сумської області

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

25 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який уточнила в ході судового розгляду справи і остаточно свої вимоги мотивувала тим, що з 31 липня 1993 року по 26 листопада 2010 року перебувала у шлюбі з відповідачем у справі. Під час шлюбу ними було придбано легковий автомобіль «Hyundai Elantra», 2008 року випуску, державний номер ВМ 3666АС. Даний автомобіль було придбано у кредит за кредитним договором, укладеним між нею та АТ «ОСОБА_3 Аваль». Оскільки відповідач перешкоджає їй у користуванні даним автомобілем, тому просила ухвалити рішення, яким поділити спільне майно подружжя визнавши за відповідачем право власності на спірний автомобіль вартістю 142756 грн.11 коп. та стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину майна у розмірі 71378 грн.05 коп. та судові витрати у справі.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 02 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у звязку з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на необґрунтованість, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що після розірвання шлюбу, сторони спільно нажите майно не ділили. Незважаючи на те, що вона є титульним власником автомобіля, відповідач забрав його і користувався ним особисто. Вона ще у 2012 році зверталась із позовною заявою про поділ даного рухомого майна, але оскільки, на той час кредит за автомобіль ще не був повністю погашений і він перебував в заставі у банку, тому за її заявою позов було залишено без розгляду. Вже після того, як у 2015 році кредит було погашено у повному обсязі і знято заборону на відчуження майна, а відповідач так і не погоджувався вирішити спір про поділ майна в добровільному порядку, тому вона і змушена була звернутися з позовом до суду. Вважає, що висновки місцевого суду про відрахування строку позовної давності з 2010 року, часу розірвання шлюбу, є помилковим. Наполягає на тому, що таким рішенням місцевого суду порушується її право власності на спірний автомобіль.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 31 липня 1993 року і рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 15 листопада 2010 року шлюб між ними розірвано (а.с.8).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Під час шлюбу сторонами було придбано легковий автомобіль «Hyundai Elantra», 2008 року випуску, державний номер ВМ 3666АС. Даний автомобіль було придбано у кредит за кредитним договором, укладеним між позивачем та АТ «ОСОБА_3 Аваль». Також, в рахунок забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між позивачем та АТ«ОСОБА_3 Аваль» було укладено договір застави транспортного засобу відповідно до умов якого Банку, як заставодержателю, було передано рухоме майно, а саме: легковий автомобіль «Hyundai Elantra», 2008 року випуску, державний номер ВМ 3666АС (а.с.10-16).

Заборгованість за кредитним договором була погашена сторонами і дана обставина підтверджується довідкою АТ «ОСОБА_3 Аваль» від 03 червня 2015 року № Рз-03-01-0-0/814 (а.с.17).

З довідки Регіонального сервісного центру МВС в Сумській області від 29 червня 2017 року № 31/18/5941-530 вбачається, що спірний автомобіль зареєстровано за позивачем у справі ОСОБА_1 з видачею свідоцтва про реєстрацію ВМСО41267 від 27.05.2008 року із зазначенням про надання права керування цим автомобілем відповідачу у справі ОСОБА_5 (а.с.19).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірне рухоме майно дійсно придбане сторонами під час перебування у шлюбі, але право на поділ майна у позивача виникло з моменту розірвання шлюбу, оскільки саме з цього часу відповідач забрав ключі від автомобіля і техпаспорт і не дозволяв їй використовувати цей автомобіль.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України.

Як було встановлено судом, сторони під час перебування у шлюбі, за рахунок коштів отриманих за кредитним договором, придбали легковий автомобіль «Hyundai Elantra», 2008 року випуску, державний номер ВМ 3666АС. Стороною за кредитним договором була позивач у справі і автомобіль зареєстровано саме за позивачем, як за власником даного автомобіля.

Позивач зверталась до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, але ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2012 року, за її заявою, позов було залишено без розгляду (а.с.93).

У тексті даної ухвали відсутнє посилання на предмет спору, але сторони не заперечили той факт, що спір стосувався саме поділу легкового автомобіля «Hyundai Elantra», 2008 року випуску, державний номер ВМ 3666АС.

В судовому засіданні позивач мотиви звернення із заявою про залишення позову без розгляду обґрунтовувала тим, що на той час заборгованість за кредитним договором ще не була погашена в повному обсязі і автомобіль перебував у заставі банку, тому вона вважала, що ця обставина буде перешкоджати у вирішенні питання про поділ цього майна. Лише після того, як у 2015 році заборгованість за кредитним договором була погашена а відповідач, незважаючи на те, що вона є власником автомобіля, ухилявся від вирішення питання про його повернення або про його поділ, тому вона і вимушена була звернутися з позовом до суду.

Відповідно до ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (ст. ст. 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (ст. ст. 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України).

Тобто визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Враховуючи що позивач є титульним власником спірного автомобіля і її право власності на цей автомобіль ніким не оспорювалось, тому висновок суду про те, що початок позовної давності про поділ даного майна необхідно обраховувати з дати набрання рішення суду про розірвання шлюбу законної сили є помилковим.

Та обставина, що відповідач після розірвання шлюбу забрав ключі від автомобіля і технічний паспорт і використовував його на власний розсуд, свідчить лише про вчинення ним перешкод позивачу у користуванні належним їй на праві власності майном, а отже порушення права позивача є триваючим.

Колегія суддів вважає, що відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог про розподіл спірного майна, власником якого вона є, місцевий суд порушив принцип непорушності права приватної власності закріплене Конституцію (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

За змістом ч. 2. ст. 372 ЦК України та ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Положеннями ч. 1 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Колегія суддів вбачає, що спірний транспортний засіб придбаний сторонами за час шлюбу та має статус спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Для визначення вартості майна при необхідності призначається експертиза.

З висновку судової автотоварознавчої експертизи вбачається, що найбільш ймовірна ринкова вартість автомобіля станом на 25.07.2017 року складає 142756 грн. 11 коп. (а.с.58-69).

Така вартість спірного автомобіля на час розгляду справи не заперечувалась і відповідачем.

Таким чином, колегія суддів вважає, що поділ спірного майна має бути проведений, виходячи з дійсної вартості спірного автомобіля на час розгляду справи.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 71 СК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність проведення поділу майна, яке є спільною сумісною власністю сторін у справі, передавши спірний автомобіль відповідачу у справі зі стягненням з нього на користь грошової компенсації у розмірі 71378 грн.05 коп. за належну їй 1/2 частку автомобіля.

У звязку із скасуванням рішення місцевого суду та ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до вимог передбачених ст.141 ЦПК України, провести розподіл витрат понесених сторонами у справі та стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею та підтверджені документально судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 3213 грн.78 коп. та 2034 грн.67 коп. за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 375, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 02 березня 2018 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Поділити спільне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на легковий автомобіль «Hyundai Elantra», 2008 року випуску, державний номер ВМ 3666АС вартістю 142 756 грн. 11 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) кошти у сумі 71378 грн. 05 коп. в рахунок грошової компенсації за 1/2 частку належного їй рухомого майна.

Стягнути з ОСОБА_5 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6) понесені нею судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 3213 грн. 78 коп. та 2034 грн. 67 за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення виготовлене 27 липня 2018 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді : Т. А. Левченко

ОСОБА_6