Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/489/18
Провадження № 2/321/289/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.07.2018 смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кравченко Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Цаплі Г.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання матері , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання матері, за участю третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_6. В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначила, що вона є непрацездатною особою, так як їй виповнився 61 рік, вона не працює та є інвалідом першої групи загального захворювання. Пенсії, яку вона отримує по інвалідності, недостатньо для забезпечення її потреб, інших джерел доходів не має тому вона потребує матеріальної допомоги у вигляді призначення щомісячних аліментів. Позивач зазначає, що її повнолітній син ОСОБА_7 матеріальну допомогу їй не надає, хоча має таку можливість, так як працює і має постійний заробіток, а також утримує домашнє господарство. На підставі викладеного просила щомісячно стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі ? всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з моменту звернення з відповідним позовом до суду.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що з 2012 року отримує пенсію по інвалідності у звязку з перенесеною хворобою. До отримання захворювання проживала в м. Запоріжжя, після продажу кімнати переїхала до сина ОСОБА_4, який її доглядає по цей час. Має також повнолітню доньку ОСОБА_6, яка надає їй допомогу. Також пояснила, що гроші необхідні їй для придбання ліків, які коштують дорого.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив його задоволити з підстав викладених в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволені позову відмовити за безпідставністю таких вимог, зауважив, що позивачка отримує пенсію по інвалідності, яка є більшою за прожитковий мінімум, визначений відповідно до ЗУ «Про прожитковий мінімум». Зазначив, що відповідач має неповнолітнього сина, який знаходиться на його утриманні та пояснив, що він на цей час не працює та йому призначений дохід по безробіттю.

Третя особа - ОСОБА_4 під час розгляду справи підтримав позов, пояснив, що він проживає разом із матірю в будинку, що належить йому, доглядає матір та стоїть у звязку із цим на обліку в УСЗН Михайлівської РДА і отримує компенсацію за надання соціальних послуг інваліду першої групи, працювати позбавлений можливості. Пояснив, що грошей не вистачає а ні на комунальні послуги, а ні на лікування матері.

Третя особа ОСОБА_6Д, в судове засідання не зявилася, причину неявки суду не повідомила, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Вивчивши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Порядок подання доказів зазначені у ст. ст.81-84 ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 368178 (а.с.6).

Відповідно до пенсійного посвідчення ОСОБА_3 ААЄ № 827366 від 08 грудня 2011 року, ОСОБА_1 є пенсіонером за інвалідністю першої групи загального захворювання безстроково (а.с. 3 об.), згідно довідки до акту огляду МСЕК Серії АД № 160073, ОСОБА_1 встановлено 1 групу інвалідності безстроково у звязку з загальним захворюванням, потребує постійного стороннього догляду (а.с.7).

Також судом встановлено, що позивачка має трьох повнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та зі слів позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_6 надається допомога на її утримання.

ОСОБА_1 перебуває на обліку Василівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам 1 групи, розмір якої на травень 2018 року складає 1452,00 грн. згідно довідки № 414 від 29 травня 2018 року.

Згідно із ст. 202 Сімейного Кодексу України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов'язок, передбачений ч.1 ст.202 СК України, не є абсолютним.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи (ст.75 СК України).

Особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, про що зазначено у частині четвертій ст. 75 СК України.

Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання у дочки, сина на утримання батьків можуть бути призначені за наявності юридичних складових у сукупності певних умов, а саме: мати, батько не були позбавлені батьківських прав та не ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків; непрацездатність матері, батька; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка, крім іншого, не забезпечена прожитковим мінімумом.

Крім того, суд враховує, що необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при постановлені рішення слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Згідно довідки Василівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 414 від 29 травня 2018 року ОСОБА_1 отримує пенсію, яка в травні 2018 року становила 1452,00 грн.

Відповідно до Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а згідно з п.1.2. Методики визначення прожиткового мінімуму на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства економіки України та Державного комітету статистики України від 17.05.2000 № 109/95/157 - прожитковий мінімум на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, складається з вартісних величин: набору продуктів харчування, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я; мінімального набору непродовольчих товарів, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості; мінімального набору послуг, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

А тому, враховуючи те, що прожитковий мінімум станом на січень 2018 рік встановлено Законом України «Про Державний бюджет України нa 2018 рік», і для осіб, які втратили працездатність був визначений у розмірі 1373 грн., на день розгляду справи, а саме з 01.07.2018 року -1435,00 грн., суд приходить до висновку, що пенсія, яку отримує позивач, повинна покривати його видатки.

Згідно відповіді від 29.05.2018 року № 29/05/18 ТОВ «СПП ЛАНА» гр.. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в даній установі не працює (а.с.24).

Відповідно довідки №437/24/02.19 від 05.07.2018 року Михайлівської районної філії Запорізького центру зайнятості гр.. ОСОБА_7 отримано дохід по безробіттю за період листопад 2017 року-травень 2018 року в розмірі 9675,88 гривень.

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що у позивача є ще двоє дітей - треті особи по справі: ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Відповідно до положень ч.2 ст. 205 СК України при призначення розміру аліментів та додаткових витрат, суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не предявлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Суд, виходячи з наданих учасниками справи доказів, позбавлений можливості встановити факт та розмір надання іншими дітьми допомоги своїй матері.

Згідно довідки Міністерства труда та соціальної політики УСЗН Михайлівської РДА від 09.07.2018 року № 323 син позивачки - ОСОБА_4 знаходиться на обліку в УСЗН Михайлівської РДА та отримує компенсацію за надання соціальних послуг інваліду першої групи в розмірі 264,30 грн. щомісячно.

Таким чином, оскільки пенсія позивача не є меншою, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для категорії осіб, до якої вона відноситься, а також отримання соціальної допомоги працездатним сином ОСОБА_4 допомоги по догляду за матірю підстави вважати, що позивач є особою, яка потребує сторонньої матеріальної допомоги, відсутні.

Отже, ОСОБА_1 отримує пенсію в розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України та, відповідно, частини першої статті 202 СК України, що свідчить про безпідставність та недоведеність позовних вимог.

Також, потреба позивача у додатковій матеріальній допомозі на прожиття від відповідача у зв'язку із недостатністю отримуваного доходу у суді не знайшла свого підтвердження. А відтак, підстав для застосування до спірних правовідносини норми ч.1 ст.202 СК України та задоволення на цій підставі позовних вимог в суду відсутні, що відповідає правовій позиції ВССУ щодо необхідності надання позивачем доказів, що отримувана ним пенсія не забезпечує його потреб на харчування, лікування та того, що відповідач працює і матеріально забезпечена, що є підставою для відмови у позові (ухвала від 08.11.2017 у справі № 555/664/15-ц).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Порядок подання доказів зазначені у ст. ст.81-84 ЦПК України.

Разом з тим, позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували ту обставину, що отримувана нею пенсія не забезпечує необхідних потреб.

Суд не бере до уваги надані відповідачем докази на відсутність можливості утримання матері у вигляді виплати аліментів, оскільки відповідно до положень Глави 17 СК України обовязок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання не передбачає залежності призначення аліментів від можливості надавати саме такий вид утримання.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13 76-83, 89, 258-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 202-206 СК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання матері відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_8