Справа № 738/1802/17
№ провадження 2/738/29/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2018 року Менський районний суд

Чернiгiвської областi

в складi:

головуючого - суддi ОСОБА_1

секретаря судового засідання Бреус Н.В.

з участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мена справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про вселення та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном, відшкодування моральної шкоди за порушення майнових прав та права на житло,

В С Т А H О В И В:

У листопаді 2017 року до Менського районного суду Чернігівської області звернувся ОСОБА_2 з позовною заявою до ОСОБА_4 про вселення та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном, відшкодування моральної шкоди за порушення майнових прав та права на житло. Позовну заяву мотивував тим, що рішенням Менського районного суду від 11 лютого 2014 року було визнано за позивачем право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані по вул. Садова, 68 в с. Локнисте Менського району Чернігівської області та виділено в натурі дві кімнати в будинку і частину надвірних будівель. Своє право власності на належне нерухоме майно позивач зареєстрував в державному реєстрі. Одна, починаючи з 2014 року позивач позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися своїм майном, оскільки відповідачка ОСОБА_4 всупереч рішенню суду, користується всім майном сама, а позивача не допускає до господарства, не дає можливості проживати у своїй частині будинку, користуватися та володіти житлом та господарськими будівлями. Позивач змушений проживати у своїх знайомих односельців. Такими діями відповідачка завдала позивачу моральних страждань. В звязку з цим, позивач для захисту своїх прав звернувся до суду та просить вселити його в належну йому частину житлового будинку, зобовязати відповідачку усунути створені перешкоди і стягнути в рахунок морального відшкодування 10000 грн.

Ухвалою від 15 листопада 2017 року відкрито провадження по справі та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги та показав суду, що йому належить ? частина житлового будинку по вул. Садова, 68 в с. Локнисте Менського району Чернігівської області. В березні 2017 року він зі своїми знайомими приїхав до будинку з наміром поміняти двері, проте відповідач не впустила їх до будинку, брала вили і чинила опір. Позивач не може користуватись належним йому майном, поніс моральні страждання, а тому звернувся до суду. Позивач також повідомив, що після отримання інформації про намір відповідачки переїхати жити до іншого помешкання, він їздив до спірного будинку для того, щоб перевірити чи дійсно це так. На позовних вимогах наполягав.

Представник позивача ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та наполягав на їх задоволенні. На думку представника позивача вже одного факту вчинення перешкод достатньо для звернення до суду з аналогічною позовною заявою.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та показала суду наступне. Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 11 лютого 2014 року між сторонами було поділено житловий будинок № 68 по вул. Садова в с. Локнисте Менського району Чернігівської області, як спільно нажите майно в період шлюбу. Позивачу виділено дві кімнати в будинку та частину надвірних будівель. Відповідно, решту майна виділено їй. Вона користується належною їй частиною домоволодіння. Позивач сам добровільно пішов з будинку, його ніхто не виганяв. Відповідач погодилась, що позивачем було облаштовано перегородку між кімнатами згідно рішення, проте дану перегородку вона не чіпала, її прибрали їх діти, оскільки хотіли користуватись всім будинком. Щодо випадку, вказаного в позовній заяві, відповідач пояснила, що дійсно позивач приїжджав до будинку з якимись чоловіками, вона не впустила їх до будинку, оскільки не бажала, щоб в помешканні ходили чужі і незнайомі їй чоловіки. Вона визнала свою вину в цьому випадку і вважає, що неправильно поступила зі своїм колишнім чоловіком. Більше позивач до господарства не зявлявся. На час розгляду справи в суді відповідач повідомила, що придбала собі інший будинок в цьому селі, оформляє документи і переїде туди жити, повідомила позивачу, що спірний будинок вона звільнить, і він може приходити і жити там. Після перерви відповідач в судове засідання не зявилась, просила розгляд справи закінчувати без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність, ніяких перешкод позивачу ніхто не чинить, доказів, що свідчать протилежне він суду не надав. Після перерви в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про можливість закінчувати розгляд справи без її участі.

За клопотанням сторін, в судовому засіданні були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що він є працівником поліції і близько 1 року назад він чергував у патрулі, коли на телефон надійшло повідомлення про сварку у колишнього подружжя ОСОБА_4. Коли свідок приїхав на місце, то побачив, що позивач приїхав до будинку, в якому йому належить ? частина, з чоловіками, з наміром прорубати отвір у будинку і встановити двері. Щоб запобігти виникненню конфлікту позивач звернувся за допомогою до свідка. Свідкові відомо, що відносини між сторонами погані, вони постійно сваряться, відповідачка в будинок нікого не впустила. Позивач все, що привіз із собою забрав, і поїхав звідти.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що його попросив позивач допомогти встановити двері в будинку, що по вул. Садова в с. Локнисте Менського району. Це було близько року назад. Їх було четверо чоловіків. Коли приїхали до господарства, відповідачка була вдома, вийшла на вулицю і в двір та будинок нікого не впустила. Їх перемовини тривали близько 3-х годин, проте вона все одно нікого не впустила до будинку, і вони поїхали звідти.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що сімю ОСОБА_4 знає давно, так як народився та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Одного разу, взимку, перед Новим роком, позивач попросив у нього допомоги вставити у будинку двері. Свідок на своєму автомобілі, разом з позивачем та іншими чоловіками, приїхали до будинку, відповідачка була вдома, вийшла з будинку і в двір та в будинок нікого не впустила. Свідок намагався їй пояснити, що вони приїхали згідно рішення суду і вона не має права так вчиняти. Близько двох годин вони сперечались, проте відповідачка все рівно не погодилась їх впустити у двір і в будинок, тому вони поїхали звідти.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що позивач і відповідач його батьки. 23.12.2016 року йому зателефонувала мати і попросила прийти до неї, розповіла, що приїхав позивач з чоловіками. Коли свідок прийшов до будинку, то побачив, що батьки розмовляли і виходили з двору. Свідок зрозумів, що батько приїхав поставити двері, але мати його не впустила до будинку, говорила, щоб приходив з депутатом. Свідок також доповнив, що йому відомо, що батько останнім часом в будинку не проживав, жив у своїй батьківській хаті, потім у свого товариша. Свідкові відомо, що між його батьками є конфлікт, проте він не втручається в нього і намагається підтримувати нормальні відносини як з батьком так і з матірю.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомила, що сімю ОСОБА_9 знає близько 10 років, так як проживає по сусідству. Їй відомо, що вони розлучені, поділи будинок, але позивач вже близько двох років в цьому будинку не проживає. В грудні 2016 року свідок бачила, як позивач з іншими чоловіками приїздив до будинку автомобілем, на якому лежали двері. Свідок бачила, як вони розмовляли, про що не чула.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, враховуючи покази свідків, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Як встановлено судом, рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 11 лютого 2014 року здійснено розподіл житлового будинку № 68 по вул. Садова в с. Локнисте Менського району між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Виділено ОСОБА_4: кімнату 1-1, площею 8,8 м2, вартістю 9 218 грн. 00 коп.; кухню 1-4, площею 6,8 м2, вартістю 7 124 грн. 00 коп.; сіни 1-ІІ, площею 10,1 м2, вартістю 10 580 грн. 00 коп.; комору 1-ІІІ площею 9,3 м2 вартістю 9 742 грн. 00 коп.; веранду 1-І площею 6,0 м2 вартістю 2 904 грн. 00 коп.; в господарських будівлях: 1/2 частину сараю Б-1 вартістю 2 702 грн. 00 коп., навіс З-1 вартістю 3 007 грн., а всього на загальну суму 45 277 грн. 00 коп. ОСОБА_2 виділено: кімнату 1-2 площею 14,4 м2 вартістю 15 085 грн. 00 коп.; кімнату 1-3 площею 7,4 м2 вартістю 7752 грн. 00 коп.; в господарських будівлях: 1/2 частину сараю Б-1 вартістю 2 702 грн. 00 коп., сарай б-1 вартістю 1 039 грн. 00 коп.; гараж Г-1 вартістю 12 686 грн. 00 коп., погріб Д-1 вартістю 4 782 грн., а всього на загальну суму 44 046 грн. 00 коп. (а.с.8-10).

Своє право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по вул. Садова, 68 в с. Локнисте Менського району Чернігівської області, позивач зареєстрував у встановленому законом порядку, що підтверджується рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28231235 від 13 лютого 2016 року (а.с.18).

Із довідки № 1-15/1062 від 27.11.2017 слідує, що ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, але фактично за вказаною адресою не проживає з грудня 2013 року, що також підтверджується Актом обстеження умов проживання та Актом обстеження житлово побутових умов проживання (а.с.41-43).

Із висновку № 3181 від 24.12.2016 слідує, що 23 грудня 2016 року між колишнім подружжям виникла конфліктна ситуація. Опитаний ОСОБА_2 пояснив, що він мав намір облаштувати дверний проріз в належній йому чистині житлового будинку, проте його колишня дружина не впустила його в будинок. Щоб не провокувати конфліктної ситуації з колишньою дружиною ОСОБА_2 покинув дане господарство (а.с.17).

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами діючого цивільного судочинства негаторним позовом є позов власника про усунення будь яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння (ст. 391 ЦК України).

Негаторний позов предявляється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших перешкоджає йому здійснювати права користування та розпоряджання ним.

Обєктом негаторного позову є усунення триваючого правопорушення, що збереглося до моменту подання позову до суду. Якщо на момент подання позову правопорушення, що є обєктом негаторного позову, припинилося, то підстав для задоволення позову у суду немає.

Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, в ході судового розгляду судом було встановлено, що перешкоди, на які посилається позивач, мали місце лише один раз в грудні 2016 року. А в березні 2018 року, коли позивач ходив до будинку подивитись чи проживає там відповідачка, він не повідомляв, що відповідач знову чинила йому перешкоди в користуванні належним йому майном. Разом з цим, відповідач в судовому засіданні повідомила, що ніяких перешкод вона не чинить і пропонувала позивачеві проживати в будинку і робити там, що він бажає.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем та його представником позовні вимоги не доведені, на момент подання позову до суду і на час розгляду справи в суді правопорушення, яке було в грудні 2016 року, припинилось, в звязку з цим підстав для задоволення поданого негаторного позову нема.

Оскільки, позивач на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, тому понесені судові витрати при розгляді даної справи компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 76-78, 81, 141, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 386, 391ЦК України,

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про вселення та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном, відшкодування моральної шкоди за порушення майнових прав та права на житло відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.Г. Сова