СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/5542/15-ц

пр. № 2/759/64/18

05 листопада 2018 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря судового засідання Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди,

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2015 позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму завданих дорожньо-транспортною пригодою збитків у розмірі 29520 грн 17 коп., витрати, понесені на проведення дослідження КТЗ у розмірі 800 грн 00 коп. та судові витрати по справі у розмірі 303 грн 20 коп.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 11.04.2012 трапилася дорожньо-транспортна пригода по вул. Жмеринській у м. Києві за участю вилосипеда гр ОСОБА_2 та транспортного засобу» Тойота» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, в ході якої відповідач порушив вимоги п.п. 6.8, 8.5.1, 10.1, 11.4 ПДР, та позивачу завднао матеріальний збиток, тому останньою було подано заяву від 03.05.2012 про проведення автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу відповідно до звіту якого матеріальний збиток складає 29520 грн 17 коп., а оскільки відповідач ухиляється від відшкодування завданих збитків у добровільному порядку, позивач вимушена звернутися до суду із позовом за захистом свої прав та законних інтересів.

Позивач та її представник у судове засідання не з'явилася, про слухання справи повідомлена належним чином (а.с. 201).

Відповідач та його представники у судове засідання не з'явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, 29.10.2018 подали до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі ст. 257 ЦПК України (а.с. 202).

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 11.04.2012 приблизно в 17 год. 35 хв. у м. Києві по вул. Жмеринська з боку вул. Зодчих в напрямку вул. Ромена Роллана у лівій смузі зі швидкістю 50-60 км/год., (зі слів водія) рухався автомобіль «Тойота» н.з. НОМЕР_1 під керуванням гр. ОСОБА_3 в цей час в напрямку заїзду у двір будинку АДРЕСА_1 розпочинав рух велосипедист, гр. ОСОБА_2, який виїхав на дорогу передбачену для руху велосипедистів, перед початком руху та зміною його напрямку не переконався в тому, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам руху відбулося зіткнення з автомобілем «Тойота», що призвело до механічного пошкодження, чим порушив вимоги п.п. 6.8, 10.1, 8.5.1, 11.4 ПДР України.

20.04.2012 постановою ст. інспектором СОМДТП та дізнання відділу ДАІ Святошинського РУ ГУМВС України у ум. Києві відмовлено в порушенні кримінальної справи, оскільки під час вказаною пригоди гр. ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження зі своєї вини, тому в діях будь якого з учасників даної пригоди відсутні ознаки складу злочину (а.с. 8, 9).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи.

Як вбачається із матеріалів в момент ДТП відповідач отримав травми середньої тяжкості, що підтверджується виписним епікризом із медичної карти №496 від 11.04.2012 на підставі чого отримує пенсію по інвалідності ІІІ- групи довічно (а.с. 62-64).

При цьому позивач повинен надати до суду докази, які підтверджують, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

03.05.2012 між ОСОБА_1 та ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза -Стандарт» укладено договір про проведення автотоварознавчого колісного транспортного засобу на підставі якого було проведено автотоварознавче дослідження оцінки вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Тойота» н.з. НОМЕР_1, згідно звіту вартість матеріального збитку складає 29520 грн 17 коп. (а.с. 12-42).

Як зазначає позивач про час та місце проведення огляду пошкодженого транспортного засобу відповідача було повідомлено телефонограмою (а.с. 20), однак із неї не вбачається, що останній був повідомлений, оскільки у повідомленні про вручення телеграми не міститься підпису відповідача, а лише підпис особи, яка заповнювала повідомлення.

Також згідно висновку експерта від 25.07.2016 №305ат встановлено, що в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортної пригодою водій автомобіля «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 повинен був керуватися вимогами п.п. 12.3, 12.4 ПДР України, велосипедист ОСОБА_2 повинен був керуватися вимогами п.п. 10.1, 10.4 ПДР України (а.с. 156-164).

Згідно із ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами встановленими ст. 89 цього кодексу.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27.03.1992 N6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди, (ч. 2 ст. 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Згідно із ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Всупереч правилам п.п. 4, 5, ч. 2 ст 175 ЦПК України, п. 7 Постанови ВСУ № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позивач у своєї позовної заяві викладає лише позовні вимоги, але не зазначає доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку він посилається.

Верховний Суд України в своїй постанові від 31.10.2012 в справі №6-53цс12 зробив висновок про те, що «особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника».

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 417 ЦПК України, судова практика повинна відповідати наведеному рішенню касаційної інстанції.

Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 1166, 1167, 1187, ЦК; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 353, 417 ЦПК України

УХВАЛИВ:

у позовних вимогах ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «ТАС», третя особа: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» про захист прав споживача послуг, стягнення страхового відшкодування та майнової шкоди відмовити.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул'яновська

Повний текст судового рішення складено 05.11.2018.