Справа № 754/1465/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва ЛІСОВСЬКА О.В., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" про захист права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" про захист права власності на нерухоме майно, а саме заборонити ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" протягом дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", примусово стягувати (відчужувати без його згоди) квартиру АДРЕСА_1, що належить позивачу на праві власності та є предметом іпотеки.

Також позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1. Вказана заява мотивована тим, що 24.07.2007 року між позивачем та ПАТ "Український професійний банк" були укладені Кредитний та Іпотечний договори. 01.12.2017 року між Банком та відповідачем укладений договір про відступлення прав вимоги за вказаним кредитним договором та договором іпотеки. У подальшому 04.12.2017 року позивачем було отримано Вимогу від відповідача про дострокове погашення заборгованості, в якій також зазначено про те, що у разі непогашення буде звернуто стягнення на іпотечне майно. Позивач вважає, що це є підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки квартира, що є предметом іпотеки, є єдиним його житлом, на яке відповідно до вимог діючого законодавства на даний час не може бути звернуто стягнення.

Зваживши доводи заяви, вивчивши письмові матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред"явлення позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з"ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В даному письмовому клопотанні позивачем не наведено достатньо підстав, що могли б свідчити про те, що невжиття саме таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим в подальшому виконання рішення суду, а також не надано жодних доказів того, що вказана квартира належить відповідачці на праві власності.

Враховуючи вимоги діючого законодавства та викладене вище, вважаю, що підстав для задоволення заяви немає.

Як вбачається з поданої заяви, позивач вказує про те, що ним отримано Вимогу відповідача про дострокове погашення заборгованості, в якій також зазначено про те, що у разі несплати боргу буде звернуто стягнення на іпотечне майно.

Але слід зазначити, що крім даної вимоги жодних належних доказів на підтвердження того, що відповідач вже почав вчиняти дії, направлені на звернення стягнення на іпотечне майно, позивачем надано не було.

Крім того, копія вказаної вимоги, що долучена до позовної заяви, неякісна, що не дає судді змоги визначитися з її змістом.

Також слід зазначити, що на даний час діє Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", відповідно до вимог якого протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із ст.. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов"язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитним установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об"єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об"єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

З наведеного вбачається, що норми діючого Закону чітко визначають умови та підстави його застосування, а тому додаткового вирішення питання щодо його застосування не потребують.

Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, суддя приходить до висновку, що підстав для забезпечення позову немає, а тому у задоволенні заяви повинно бути відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом п′ятнадцяти днів з дня проголошення.

Суддя: