Справа № 307/2146/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 квітня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., КУШТАНА Б.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 307/2146/17 за позовом ОСОБА_1 до Тячівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання права власності на мисливську рушницю та зобовязання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 27 грудня 2017 року, повний текст якого складено 3 січня 2017 року, головуючий суддя Розман М.М., -

встановив:

28.08.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до Тячівського відділу поліції ГУ НП у Закарпатській області. Ухвалою Тячівського районного суду від 11.10.2017, занесеною до журналу судового засідання, залучено до участі в справі Головне управління Національної поліції в Закарпатській області як співвідповідача. Позов мотивувався наступним.

Перебуваючи у 2105 році на сезонних роботах у Чернівецькій області, він за відсутності відповідного дозволу придбав у незнайомої особи за 6000,00 грн мисливську гладкоцівкову рушницю ASENA-А 505, 12 калібру № 0282. При цьому, він мав на меті добровільно здати зброю під час проведення операції по добровільній здачі зброї, здійснити реєстрацію та отримати дозвіл на право зберігання зброї.

04.01.2016 рушниця у позивача була вилучена та здана до Тячівського райвідділу поліції, проведено відповідну перевірку та балістичну експертизу, якою встановлено, що вилучені гладкоствольна помпова мисливська рушниця, що придатна для користування і не перебуває в розшуку, та патрони не є предметами злочинів, передбачених ст.ст. 262, 263 КК України. У звязку із відсутністю у діях позивача ознак злочинів, кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Постановою Тячівського районного суду від 01.04.2016 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КУпАП, вилучена мисливська рушниця не була конфіскована, її доля не була вирішена, рушниця залишилася у Тячівському райвідділі поліції.

Право власності на рушницю за позивачем не було визнано, листом начальника Тячівського райвідділу поліції позивачу було рекомендовано звернутися до суду для зобовязання органу поліції зареєструвати рушницю на його імя. 25.11.2016 позивачу був виданий дозвіл серії А № 013030 на право при дбання рушниці, що був чинним до 25.02.2017.

17.01.2017 позивач звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ НП у Закарпатській області про зобовязання останнього зареєструвати на його імя рушницю, що знаходиться у Тячівського райвідділі поліції, у задоволенні якого йому відмовлено постановою від 17.07.2017. Суд зазначив, що така вимога є передчасною, оскільки рушниця не визнана власністю позивача постановою Тячівського районного суду від 01.04.2016.

Пунктом 12.23 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, передбачено, що при здачі до органів внутрішніх справ мисливської вогнепальної зброї, пристроїв, які не були зареєстровані в органах внутрішніх справ, але можуть перебувати у власності громадян України, для подальшої реєстрації в особисте користування оформлення документів здійснюється в порядку, передбаченому пунктом 12.5. Вимоги п. 12.5 Інструкції позивач виконав ще до звернення до адміністративного суду, оскільки отримав вищевказаний дозвіл.

Відповідно до Постанови ВР України від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна» (Додаток № 2 до Постанови), громадяни можуть набувати право власності на вогнепальну гладкоцівкову мисливську зброю та вогнепальну зброю з нарізними стволами, придбану ними з відповідного дозволу, шо видається органами внутрішніх справ. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів (ст. 328 ЦК України).

Посилаючись на ці обставини, на вищевказані та інші норми законодавства щодо права власності, позивач просив визнати за ним право власності на мисливську гладкоцівкову рушницю «ASENA-А 505 USUMLU» № 028, вилучену від нього 04.01.2016, яка зберігається у Тячівському районному відділі НП ГУ НП в Закарпатській області, та зобовязати Тячівський РВ НП ГУ НП у Закарпатській області зареєструвати її на його імя згідно дозволу А № 013030, виданого на його імя Тячівським РВ НП ГУ НП у Закарпатській області від 25.11.2016.

Рішенням Тячівського районного суду від 27.12.2017 року у позові відмовлено.

ОСОБА_1 оскаржив рішення суду, вважає його незаконним і необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права. На обґрунтування скарги посилається загалом на ті самі обставини, якими мотивувався позов. Крім того, зазначає, що вогнепальна мисливська зброя може бути придбана громадянами лише за наявності відповідного дозволу і може перебувати у власності громадянина, він такий дозвіл мав, суд ці обставини залишив поза увагою.

Позивача відповідно до закону не може бути позбавлено права власності, таке право є непорушним. Оскільки судом не було конфісковано рушницю, така відповідно до п. 15 Інструкції про порядок приймання, зберігання, обліку, знищення чи реалізації вилученої, добровільно зданої, знайденої зброї та боєприпасів до неї у 10-денний строк мала бути повернена власнику, чого не було зроблено. Позивач перебуває на обліку відділу контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи як власник мисливської зброї, має посвідчення мисливця, членський квиток, спеціальні дозволи, видані відповідними органами МВС України, на право зберігання, носіння зброї. Рушниця придбана позивачем законно, не перебуває у розшуку, не є знаряддям злочину.

Позивач вважає, що за наведених обставин, він мав право на звернення до суду за захистом свого майнового права та інтересу, тому просить рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; цивільні права особа здійснює, а цивільні обовязки виконує у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, і повинна діяти розумно, обачно, передбачаючи наслідки, ґрунтуючись на засадах добросовісності, справедливості; при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання правом не допускається; у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 статті 13 ЦК України, суд може зобовязати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст. 3 ч. 1 п. 6, ст.ст. 12-14 ЦК України, тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній станом на день предявлення позову 28.08.2017).

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11, 316-319, 321, 328, 386, 392 ЦК України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, з підстав, що ним не заборонені, зокрема, з правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; лише набуте в законний спосіб право власності підлягає захисту; власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Обєкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невідємними від фізичної чи юридичної особи; види обєктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (обєкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом (ст. 178 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

Постановою Верховної Ради України від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна» затверджено перелік видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських обєднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України (додаток № 1) і установлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна (додаток N 2). Пунктом 1 додатку № 1 визначено, що у власності громадян не можуть перебувати, зокрема, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, зазначеної в додатку N 2, і боєприпасів до неї). Додатком № 2 передбачено, що громадяни набувають права власності на окремі види майна, придбаного ними з відповідного дозволу, що надається: на вогнепальну гладкоствольну мисливську зброю - органами внутрішніх справ за місцем проживання особам, які досягли 21-річного віку (п. «а»).

За приписами Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622 (реєстрація в Мінюсті України від 07.10.1998 за № 637/3077):

здійснюючи дозвільну систему, органи поліції відповідно до законодавства України видають громадянам дозволи на придбання, зберігання та носіння вогнепальної мисливської зброї (п. 2.1.);

дозвільна система, що здійснюється органами поліції, поширюється на… мисливську вогнепальну зброю, бойові припаси до зброї, основні частини зброї, … пристрої та патрони до них, що належать… громадянам (п. 8.1.);

правом придбання мисливської гладкоствольної зброї та основних частин до неї користуються громадяни України, які досягли 21-річного віку … (п. 12.1.);

придбана мисливська вогнепальна нарізна, гладкоствольна зброя, основні частини зброї, … пристрої протягом десяти днів з дня придбання мають бути зареєстровані в органах поліції за місцем проживання власника з одержанням дозволу на її зберігання та носіння (п. 12.4.);

для одержання дозволу на зберігання та носіння мисливської вогнепальної нарізної, гладкоствольної зброї,… пристроїв власниками до органів поліції подаються, зокрема, дублікат дозволу з відміткою магазину про продаж зброї, пристрою або з відміткою про переоформлення їх у встановленому законодавством порядку (п. 12.5.);

подарована мисливська вогнепальна нарізна, гладкоствольна зброя,… пристрої можуть бути зареєстровані в органах поліції, якщо особа, якій ця зброя подарована, має дозвіл на її придбання; реєстрація такої зброї відбувається відповідно до вимог, встановлених пунктом 12.5 (п. 12.9.);

при здачі до органів поліції мисливської вогнепальної … зброї, пристроїв, які не були зареєстровані в органах поліції, але можуть перебувати у власності громадян України, для подальшої реєстрації в особисте користування оформлення документів здійснюється в порядку, передбаченому пунктами 12.2, 12.3, 12.5, 12.15; органами поліції обовязково здійснюється перевірка кожної одиниці зброї за обліками МВС України як викраденої, втраченої, знайденої (п. 12.23.);

за змістом положень пунктів 8-11 Інструкції продаж мисливської вогнепальної зброї здійснюється, зокрема, субєктами господарювання із отриманням відповідних дозволів на придбання, зберігання, перевезення такої зброї.

Інструкцією про порядок приймання, зберігання, обліку, знищення чи реалізації вилученої, добровільно зданої, знайденої зброї та боєприпасів до неї, затвердженою наказом МВС України від 31.05.1993 № 314 (реєстрація в Мінюсті України від 12.08.1993 за № 1056), установлений порядок, відповідно до якого:

вогнепальна мисливська нарізна, гладкоствольна чи комбінована зброя, боєприпаси, порох, вилучені у громадян за порушення встановленого порядку придбання, зберігання чи використання, або зброя, яка здана для подальшого оформлення дозволу на право її зберігання та носіння, зберігаються в органах внутрішніх справ до прийняття відповідними органами рішення про адміністративну відповідальність винної особи або про оформлення дозволу на право зберігання та носіння, і не більше як 10 днів після прийняття такого рішення, коли воно не оскаржене чи його виконання не зупинене (п. 14);

у випадку прийняття відповідними органами рішення про конфіскацію чи відшкодування вилучення зброї і боєприпасів вони передаються до складів управлінь (відділів) МТ і ТЗ ГУМВС, УМВС, УМВС України на транспорті; якщо прийняте рішення не повязане з конфіскацією чи відшкодуванням вилученої зброї і боєприпасів, то вони у 10-денний строк повертаються власникові (п. 15);

на підставі рішення технічної комісії мисливські зброя і боєприпаси передаються у торговельні організації (п. 29.1.);

за змістом положень пунктів 1, 5-13 Інструкції мисливська вогнепальна зброя, що була знайдена, набута без документів, добровільно здається громадянами, приймається уповноваженими підрозділами та службовими особами органів внутрішніх справі зі складанням відповідних документів.

Таким чином, вогнепальна мисливська гладкоствольна зброя є обмежено оборотоздатним обєктом цивільних прав (конкретна мисливська рушниця є обмежено оборотоздатною індивідуально визначеною річчю (ст. 179, ст. 184 ч. 1 ЦК України)), цивільний оборот якого (включно з придбанням речі) регулюється спеціальними правилами і здійснюється за спеціальним дозволом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобовязана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обовязок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 27, 57-61 ЦПК України в редакції, що була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 цього Кодексу в редакції, чинній на час апеляційного розгляду справи). Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215 і ст.ст. 89, 263-265 відповідних редакцій ЦПК України).

Предявляючи позов, ОСОБА_1 посилався на те, що перебуваючи у 2015 році на сезонних роботах у Чернівецькій області він за відсутності відповідного дозволу придбав у незнайомої особи за 6000,00 грн мисливську гладкоцівкову рушницю ASENA-А 505, 12 калібру № 0282, при цьому, мав на меті добровільно здати зброю під час проведення операції по добровільній здачі зброї, здійснити реєстрацію та отримати дозвіл на право зберігання зброї. Однак, у справі відсутні будь-які докази щодо часу, місця і обставин набуття зазначеної мисливської рушниці, на які посилався позивач: перебування на сезонних роботах у конкретний час і в конкретному місці, час придбання рушниці, особа продавця, ціна купівлі-продажу тощо. Безвідносно до відсутності доказів дотримання порядку продажу вогнепальної мисливської зброї уповноваженим субєктом за відповідним дозволом, у справі немає доказів вчинення позивачем із фізичною особою відповідного правочину у належній формі (ст.ст. 202, 203, 205, 207, ст. 208 ч. 1 п.п. 3, 4, ст.ст. 626-628, 632, 638-640, 655 ЦК України).

Отже, час набуття позивачем рушниці, період користування нею всупереч закону без спеціального дозволу не є визначеними, відповідні доводи позову, як і твердження про мету добровільної здачі зброї уповноваженому органу обґрунтовуються недопустимими в доказуванні припущеннями. У справі немає даних про наявність у позивача будь-яких перешкод для добровільної здачі зброї органам поліції невідкладно після її набуття за обставин, на які вказує позивач, якщо б такі й мали місце та були доведені. Понад те, позивач є власником іншої мисливської зброї (а.с. 7), перебуває на відповідному обліку в дозвільній системі і обізнаний із відповідними правилами.

Постановою слідчого СВ Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області від 10.03.2016 про закриття кримінального провадження № 0000013 щодо ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ст. 263 ч. 1 КК України (а.с. 8-10), встановлено, що його було виявлено 04.01.2016 у прикордонній зоні біля 281 прикордонного стовпу патрулем на території Нижньоапшанської сільської ради Тячівського району. ОСОБА_1 рухався з боку кордону, ніс на плечі рушницю, яка в подальшому була ідентифікована як гладкоцівкова рушниця ASENA А 505 USUMLU, калібру 12 мм, із серійним номером 0282, на вимогу зупинитися та надати документи відмовився, після чого був доставлений до відділку, де й була встановлена його особа. Тож позивач не здавши незаконно набуту зброю незаконно зберігав її та користувався нею щонайменше близько двох місяців беручи до уваги ним же сформульовану, хоча й не обґрунтовану доказами, правову позицію в справі.

Постановою Тячівського районного суду від 01.04.2016 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 190 ч. 1 КУпАП, у вигляді штрафу в сумі 119,00 грн без конфіскації зброї (а.с. 11).

На підставі заяв ОСОБА_1 від 13.04.2016 і від 08.11.2016 йому Тячівським ВП ГУ НП в Закарпатській області був виданий дозвіл серії А № 013030 на придбання однієї одиниці гладкоцівкової мисливської зброї калібру 12-32 мм зі строком дії до 25.02.2017 (а.с. 6, 12-14). З приводу вказаного дозволу апеляційний суд зауважує таке.

Як убачається зі змісту заяв ОСОБА_1, він просив надати дозвіл на придбання та реєстрацію саме мисливської гладкоцівкової рушниці «ASENA-А 505 USUMLU» № 0282, що була вилучена за вищенаведених обставин, посилався на постанову слідчого від 10.03.2016 про закриття кримінального провадження та на постанову суду від 01.04.2016 у справі про адміністративне правопорушення. Тобто, орган поліції був обізнаний із тим, що вирішується питання стосовно придбання конкретної рушниці, документів на яку немає. У дозволі на придбання мисливської рушниці її реквізити не зазначені і пунктом 12.2. Інструкції, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, це не передбачено. Водночас, дозвіл на придбання мисливської вогнепальної зброї повязується із наступною видачею дозволу на носіння та зберігання цієї зброї, де вимогами п. 12.5. указаної Інструкції обовязковим порядком передбачається фіксація факту продажу зброї через магазин або факту її переоформлення встановленим законодавством порядком, що в сукупності з правилами продажу такої зброї означає можливість видачі відповідного дозволу лише за наслідком продажу або переоформлення зброї уповноваженим субєктом. Можливість видачі дозволів на придбання, зберігання, носіння вогнепальної мисливської зброї, що придбавається без додержання встановлених законодавством і наведених вище вимог стосовно продажу зброї, законом не передбачена. В силу положень ст. 19 Конституції України, органи державної влади включно з органами поліції, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом наведеного законодавства, держава встановлює спеціальні правила (обмеження) щодо цивільного обороту окремих речей саме з метою забезпечення додаткового, більш ретельного контролю за таким оборотом маючи на увазі захист відповідних інтересів громадян, суспільства, держави від можливого негативного, небезпечного впливу таких речей, від їх безконтрольного обороту тощо. З огляду на це, дотримання процедури відповідного обороту, оформлення документів стосовно походження речі, її придбання, зберігання, використання, є істотним елементом, покликаним забезпечити відповідний контроль. Забезпечення відповідних процедури і контролю є, власне, умовою придбання обмежено оборотоздатної речі, без дотримання якої така річ у власність законним чином набуватися не може, що, в свою чергу, передбачає можливість перебування у власності певної речі, відповідні умови щодо якої дотримані.

Тож з одного боку, за відповідним чином сформульованими заявами ОСОБА_1 орган поліції не мав підстав видавати дозвіл на придбання зброї маючи на увазі й подальші взаємоповязані дії щодо її оформлення, з іншого оскільки дозвіл був виданий, був чинним і не містив вказівки на конкретну річ, ОСОБА_1 не був позбавлений права використати його для придбання іншої мисливської вогнепальної зброї в законний спосіб.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.07.2017 ОСОБА_1 було відмовлено в позові до ГУ НП в Закарпатській області про зобовязання вчинити дії (а.с. 20-24). Судом у контексті обставин, на які посилався позивач у звязку з перебування у нього і вилученням мисливської гладкоцівкової рушниці «ASENA-А 505 USUMLU» № 0282, було встановлено, що позивачем у спосіб, передбачений законом, спірна мисливська зброя не придбавалася, а наявність відповідного дозволу щодо придбання від 25.11.2016 не надає законодавчо встановленої можливості видати дозвіл на її зберігання та носіння.

Виходячи з наведеного, позивач ОСОБА_1 не є власником мисливської гладкоцівкової рушниці «ASENA-А 505 USUMLU» № 0282, не має і підтвердженого в законний спосіб іншого речового права на неї, тоді як фактичне володіння майном вважається правомірним лише в тому разі, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду (ст. 395, ст. 397 ч. 3 ЦК України). Правова позиція позивача щодо протилежного не ґрунтується на фактах, доказах і законі. За таких умов, позивач не має підстав вимагати захисту права в обраний ним спосіб, зокрема, шляхом застосування положень ст. 392 ЦК України, згідно із якими право відповідної вимоги має саме власник майна, а обставин, які обумовлюють предявлення такої вимоги, у справі немає.

Твердження апелянта про обовязок відповідача повернути йому рушницю на підставі п. 15 Інструкції, затвердженої наказом МВС України від 31.05.1993 № 314, теж необґрунтовані. По-перше, позивач не є власником чи правомірним володільцем, якому належить повернути зброю, по-друге, пункт 14 цієї Інструкції передбачає, що зброя, вилучена у громадян за порушення встановленого порядку придбання, зберігання чи використання, або зброя, яка здана для подальшого оформлення дозволу на право її зберігання та носіння, зберігаються в органах внутрішніх справ, зокрема, до прийняття рішення про оформлення дозволу на право зберігання та носіння, а таке рішення наразі не прийняте.

Суд першої інстанції правильно по суті застосував норми матеріального права та обґрунтовано ухвалив рішення про відмову в позові, для задоволення якого передбачених законом підстав не було. Доводи апеляції правильності по суті, законності та справедливості рішення суду не спростовують. Відтак, з урахуванням ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України та на підставі ст. 375 цього Кодексу апеляцію слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367 ч.ч. 1, 6, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тячівського районного суду від 27 грудня 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді