Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 655/983/15-ц

провадження № 61-13915св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н.О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1,

відповідачі (позивачі за зустрічним позовом): ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Полікарпова О. М., Базіль Л. В., Прокопчук Л. П.,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання членом сім'ї та права на проживання та користування квартирою.

Позов мотивовано тим, що з 2004 року він проживає однією сім'єю із ОСОБА_2 та веде з нею спільне господарство у квартирі АДРЕСА_3, смт Горностаївка Херсонської області. Разом з ними в квартирі проживає син відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який є його племінником. Його право на проживання не визнають відповідачі, які відмовляються реєструвати його в квартирі, а в майбутньому мають намір її продати.

Оскільки у нього немає іншого житла, просив суд визнати його членом сім'ї ОСОБА_2, ОСОБА_3 та визнати за ним право на проживання та користування квартирою АДРЕСА_2 в смт Горностаївка Херсонської області.

У січні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення.

Зустрічний позов мотивовано тим, що їм на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Позивач є братом покійного чоловіка ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_1 самовільно, без їх дозволу вселився в спірну квартиру та постійно влаштовує протиправні дії по відношенню до них. На цій підставі просили суд в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовити, а їх позов задовольнити та усунути їм перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення позивача.

Рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 30 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_3, смт Горностаївка Херсонської області шляхом виселення ОСОБА_1

Відмовляючи у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1 та задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд першої інстанції, керуючись положеннями статей 317, 383, 386, 391 ЦК України та частини третьої статті 116 ЖК України, виходив із того, що ОСОБА_1 вселився до спірної квартири самовільно, у встановленому законом порядку не зареєстрований, перешкоджає позивачам у реалізації їх права власності на належну їм квартиру.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 30 травня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право на користування квартирою АДРЕСА_4, яка належить на праві власності ОСОБА_2, ОСОБА_3

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення відмовлено.

Рішення в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судових витрат скасовано.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 вселився у спірну квартиру за згодою власників квартири, а тому має право користуватися нею. Суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 не зареєстрований у встановленому порядку у спірній квартирі, тому доводи позивачів про те, що він перешкоджає їм у реалізації права власності необґрунтовані.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просили скасувати рішення апеляційного суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року, залишити в силі рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 30 травня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду ґрунтується на припущеннях, оскільки суду не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 вселився у спірну квартиру за згодою власників. Разом з тим, позивач надала суду докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 самовільно вселився до належної їй та її сину на праві власності квартири, є особою з інвалідністю з дитинства за психічним захворюванням, чинить по відношенню до них насильницькі дії та проживає у вказаній квартирі без реєстрації.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав до суду заперечення на касаційну скаргу в якому зазначив, що він вселився до квартири АДРЕСА_3, смт Горностаївка Херсонської області як член сім'ї власників, із ОСОБА_2 вони вели спільне гоcподарство та проживали однією сім'єю з 2004 року, а тому він набув право коритування спірною квартирою.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам процесуального права рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_5, смт Горностаївка Херсонської області по ? частині кожний (а. с. 14-15).

ОСОБА_1 на обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є рідним братом покійного чоловіка ОСОБА_2 та на її прохання вселився у вищевказану квартиру у 2004 році, проживали як одна сім'я, вели спільне господарство, а також разом сплачували витрати на утримання житла та на проживання.

Суди встановили, що ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_5, смт Горностаївка Херсонської області не зареєстрований.

Згідно з постановами Горностаївського районного суду Херсонської області від 03 червня 2010 року, 12 листопада 2010 року, 06 грудня 2010 року, 15 травня 2012 року, 11 квітня 2012 року та 08 вересня 2016 року ОСОБА_2 неодноразово зверталася до правоохоронних органів у зв'язку з тим, що ОСОБА_1, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, вчиняв сварки, висловлювався нецензурною лайкою та ображав ОСОБА_2

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно положень статті 212 ЦПК України (у редакції, яка була чинною на момент розгляду справи), жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Крім того, за правилами частини першої статті 57 ЦПК України у редакції, яка була чинною на момент розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю, вели спільне господарство. Крім того ОСОБА_1 не є членом сім'ї власника у розумінні частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР, у встановленому законом порядку не зареєстрований у спірній квартирі, а тому не набув права користування вказаною квартирою.

Встановивши, що ОСОБА_1 чинить перешкоди власникам квартири АДРЕСА_5, смт Горностаївка Херсонської області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у користуванні вищевказаною квартирою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про усунення таких перешкод шляхом виселення ОСОБА_1

Висновки апеляційного суду про те, що ОСОБА_1 набув право користування спірною квартирою не відповідають встановленим обставинам у справі та не ґрунтуються на вимогах закону.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до вимог статті 388 ЦК України, та помилково було скасоване рішенням апеляційного суду.

Частиною першою статті 413 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційним судом скасовано законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду відповідно до положень статті 413 ЦПК України підлягає скасуванню в із залишенням в силі рішення районного суду.

Керуючись статтями 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року скасувати, рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 30 травня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення апеляційного суду втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило