Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1529/18 Головуючий у 1-й інстанції: Салтан Л.Г.
Є.У.№ 337/3135/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

розглянувши у порядку письмового позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 неустойки (пені) від суми заборгованості несплачених аліментів за період з 25.11.2015р. по 29.08.2017р. у розмірі 40 794, 56 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем судового рішення про стягнення аліментів на її користь на утримання трьох неповнолітніх дітей.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, неустойку (пеню) в сумі 36 394,56 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 712 грн., судовий збір у сумі640 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання рішення про стягнення аліментів, станом на 01.08.2017 року має заборгованість на суму 36 394, 56 грн., а тому на підставі ст. 196 СК України з нього на користь стягувача підлягає стягненню неустойка (пеня), розмір якої необхідно обмежити сумою основного боргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що суд першої інстанції не врахував знаходження на його утриманні ще двох неповнолітніх дітей, безпідставно стягнув заборгованість за аліментами, не обґрунтував з посиланням на норми матеріального права підстави стягнення боргу, неправильно застосував положення ст. 194 ч.3, ст.195 ч.4 СК України. Визначений судом першої інстанції розмір компенсації витрат на правову допомогу не передбачений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що предметом судового спору було стягнення пені, а не заборгованості за аліментами, як помилково вважає відповідач у своїй апеляційній скарзі. Суд правильно застосував до спірних правовідносин положення ст. 196 ч.1 СК України, яка регулює питання відповідальності за прострочення сплати аліментів; посилань на ст.ст.194 ч.3, ст.195 ч.4 СК України, яка втратила чинність, судове рішення взагалі не містить. Щодо компенсації судових витрат за правову допомогу рішення суду також відповідає вимогам закону, оскільки таке стягнення проведено в розумних межах.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині визначення розміру пені і компенсації судових витрат - зміні з огляду на такі обставини.

Встановлено, що сторони по справі є батьками трьох малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання яких рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2015 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти у розмірі 1/2 частки доходу щомісячно,але не менш 30% від прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку.

Рішення перебуває на виконанні у Хортицькому ВДВС, та відповідачем ОСОБА_4 виконується неналежним чином.

Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненому головним державним виконавцем Хортицького ВДВС , станом на 01.08.2017 року заборгованість ОСОБА_4 за виконавчим листом №2/337/2239/2015 від 08.12.2015 року становить 40 794, 56 грн. (а.с.71-73).

Визначаючи розмір пені, що підлягає стягненню з боржника за неналежне виконання свого обов'язку з утримання трьох малолітніх дітей, суд першої інстанції погодився з розрахунком, викладеним ОСОБА_3 у позовній заяві, не перевіривши його правильність і відповідність вимогам ст. 196 СК України і не привівши відповідні розрахунки у своєму рішенні.

Разом з тим, аналіз розрахунку, здійсненого позивачем у позовній заяві, не відповідає вимогам ст.196 СК України, судом першої інстанції не враховані правові позиції Верховного Суду України.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною першою статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі №6-81цс13 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-94цс-15 від 1 липня 2015 року: З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Матеріалами справи підтверджується, що з вини відповідача, який своєчасно належним чином не виконував свої обов'язки, утворилась сума заборгованості зі сплати аліментів, розмір якої з вересня 2015 року по липень 2017 року становив 40 794, 56 грн. В ході розгляду справи боржник частково погасив заборгованість, внаслідок чого вона зменшилась до 36 394, 56 грн. (а.с.71-73).

Доказів про те, що заборгованість по аліментах виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками до суду не надано, а тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача підлягає стягненню пеня за період з вересня 2015 року по липень 2017 року в розмірі 11 984,98 грн., виходячи з такого розрахунку:

Рік, місяцьНараховано, грн.Сплачено, грн./ боргКількість днів у місяціРозмір пені, грн.
2015 вересень523, 310 /523,3130156,90
Жовтень1437,390/1437,39 31445,59
листопад11960/119630358,80
Грудень11960/119631370,76
2016 січень11960/119631370,76
Лютий2 353,032 710/356,9729103,52
Березень2353,03598/ 1755,0331544,06
Квітень2353,030/2355,0330705,91
Травень2353,03598,5/1754,9831544,04
Червень2353,031200/1153,0330345,90
Липень2353,03585/1768,0331548,09
Серпень2353,03500/1853,0331574,43
Вересень2353,030/2353,0230705,91
Жовтень2353,030/2353,0331729,44
листопад2353,030/253,0330705,91
Грудень2353,031200/153,0231357,44
2017 січень2548,520/2548,5231790,04
Лютий2548,520/2548,5228713, 59
Березень2548,521800,00/748,5231232,19
Квітень2548,520/2548,5230764,56
Травень2548,520/2548,5231790,04
Червень2548,521200/1348,5230418,04
Липень2548,520/2548,5231709,04

11 984,98

Зазначена сума пені на підставі ст.196 СК України підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув заборгованість зі сплати аліментів, неправильно застосував положення ст.ст.194,195 СК України є необґрунтованими. Предметом спору у цій справі було не стягнення заборгованості зі сплати аліментів, а стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Доводи відповідача про те, що на його утриманні знаходяться ще двоє неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, належними і допустимими доказами не підтверджені.

Визнання відповідачем наявності заборгованості за аліментами не звільняє його від відповідальності, передбаченої ст.196 СК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції неправильно застосував положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», є неспроможними, оскільки положення вказаного Закону судом першої інстанції не застосовувалися, так як Закон втратив чинність з 15.12.2017 року.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої дороги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Встановлено, що правничу допомогу у цій справі позивачці надавала юридична фірма «Фортеця права» за договором від 23.08.2017 р. (а.с.21-23).

Відповідно до розрахунку витрат на правову допомогу від 29.08.2017р. юридичною фірмою на виконання умов договору, укладеного з ОСОБА_8, було виконано такі роботи: дослідження документів - 30 хв., вивчення нормативної бази - 2 год.20 хв., складання позовної заяви 4 год., ксерокопіювання документів - 10 хв. Вартість послуг складає 4 480 грн. (а.с.23).

За узгодженням сторін договору про надання правової допомоги ОСОБА_3 було сплачено юридичній фірмі 800 грн.(а.с.22,24).

Будь-яких доказів на підтвердження не співмірності витрат позивачки на правничу допомогу відповідач ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надавав, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої дороги адвоката не заявляв.

Разом з тим, оскільки позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, понесені нею судові витрати на правничу допомогу підлягають компенсації пропорційно частці задоволених позовних вимог, тобто на суму 235 грн.

При вирішенні питання про стягнення судового збору з відповідача, суд першої інстанції помилково зазначив, що стягнення має відбуватися і на користь позивачки, і на користь держави. Проте, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка від сплати судового збору звільнена, а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держава.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції на підставі п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України підлягає зміні: з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню 11 984, 98 грн. пені за прострочення сплати аліментів на утримання трьох дітей за період з 25. 11.2015 року по 29.08.2017 року, 235 грн. компенсації судових витрат на правничу допомогу, а також судовий збір на користь держави у розмірі 640 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запорі від 17 грудня 2018 року по цій справі залишити змінити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_2, яка зареєстрована АДРЕСА_2, пеню (неустойку) в загальній сумі 11 984, 98 грн. (одинадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят чотири гривні 98 коп.) за прострочення сплати аліментів на утримання трьох дітей за період з 25. 11.2015 року по 29.08.2017року, а також 235 грн. (двісті тридцять п'ять гривень) компенсації судових витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований АДРЕСА_1, судовий збір на користь держави (отримувач: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, рахунок отримувача: 0001, банк отримувача: Головне управління Державної казначейскої служби України у м.Києві, код банку отримувача: 820019, код класифікації доходів бюджету: 22030106) в розмірі 640 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді: