Справа №443/864/18
Провадження №2/443/839/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 року Жидачівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Рибакової І.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2, звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_4, який помер 14 травня 2011 року, право на земельну частку (пай) площею 1,23 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області, яка належала матері ОСОБА_4 ОСОБА_5, яка померла 26 травня 2006 року, на підставі сертифіката на право на середню земельну частку (пай) серії ЛВ №0159915, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №324 від 28 травня 1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Чертізькій сільській раді 12 травня 1997 року за №252, спадкоємцем якої був його батько ОСОБА_4, який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 26 травня 2006 року померла його бабця ОСОБА_5, Після її смерті відкрилась спадщина, до якої окрім іншого, ввійшло право на земельну частку (пай) площею 1,23 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області, яка належала померлій на підставі сертифіката на право на середню земельну частку (пай) серії ЛВ №0159915, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №324 від 28 травня 1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Чертізькій сільській раді 12 травня 1997 року за №252. Ще за життя бабуся все належне їй майно заповіла його батьку. ОСОБА_4 як спадкоємець за заповітом фактично спадщину прийняв, скільки протягом законодавчо встановленого строку не заявив відмову від неї, проте свідоцтва про право на спадщину не отримав. 14 травня 2011 року помер його батько. Після його смерті відкрилась спадщина до якої входить право на земельну частку(пай). За життя батько особистого розпорядження на належне майно не зробив, а тому спадкування відбувалось за законом. Він, як єдиний спадкоємець за законом, що не відмовився від спадщини звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте отримав відмову у видачі такого, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай), що знаходиться на території Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлому та є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє його можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи в його відсутності, оскільки позовні вимоги визнає та не заперечує проти визнання за позивачем права на спірне майно.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 26 травня 2006 року, у віці 87 років, померла ОСОБА_5, про що 26 травня 2006 року зроблено відповідний актовий запис №19 та Оброшинською сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 26 травня 2006 року, видано свідоцтво про смерть серії 1-СГ №056703 /а.с. 17/.

З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 22 квітня 1998 року, вбачається, що ОСОБА_5, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що мені буде належати на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю ОСОБА_4» Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований /а.с. 13-14/.

ОСОБА_4 як спадкоємець за заповітом фактично спадщину прийняв, скільки протягом законодавчо встановленого строку не заявив відмову від неї, проте свідоцтва про право на спадщину не отримав.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 14 травня 2011 року, у віці 63 років, в м. Калуш Івано-Франківської області, помер ОСОБА_4, про що 19 травня 2011 року складено відповідний актовий запис №250 та видано свідоцтво про смерть серії 1-НМ №130735. Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України /а.с. 19/.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Вище дослідженими обставина встановлено, що до складу спадщини померлого входить житловий будинок по вулиці Центральна, 5 в селі Чертіж Жидачівського району Львівської області та право на земельну частку (пай) площею 1,23 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області, яка належала матері ОСОБА_4 ОСОБА_5, яка померла 26 травня 2006 року, на підставі сертифіката на право на середню земельну частку (пай) серії ЛВ №0159915, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №324 від 28 травня 1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Чертізькій сільській раді 12 травня 1997 року за №252, спадкоємцем якої був ОСОБА_4 /а.с. 9-11/.

Так, згідно із витягу №31-13-0.22-436/104-18, виданого відділом у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 05 лютого 2018 року, сертифікат на право на середню земельну частку (пай) серії ЛВ №0159915 виданий ОСОБА_5 зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів по Чертізькій сільській раді за №252, земельна частка (пай) розміром 1,23умовних кадастрових гектарів. Така перебуває у колективній власності ССП ім. Франка і її вартість становить 26806,75 грн. Державний акт на право власності на землю взамін на сертифікат на право на земельну частку (пай) не видавався. Судом встановлено, що заповіту спадкодавець ОСОБА_4 щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав /а.с. 25/.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про народження серії І-НМ №357674, вбачається, що батьками позивача ОСОБА_2, зазначено: ОСОБА_4П.(спадкодавець) та ОСОБА_6. Відтак, спадкоємцями першої черги, окрім позивача, є його матір ОСОБА_7 та брат(відповідач по справі).

Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Також, за змістом ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

З долученої до матеріалів справи заяви відповідача ОСОБА_3, вбачається, що йому відомо про позов брата. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відтак, останній відмовився від прийняття спадщини на користь брата(позивача). Окрім того встановлено, що дружина спадкодавця померла раніше за нього, а саме 28 березня 2004 року.

За таких обставин, позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого батька, як такий, що виявив бажання прийняти спадщину, та фактично її прийняв, оскільки в законодавчо визначений строк не відмовився від неї та звернувся з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса.

Згідно із рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 16 квітня 2018 року по справі №443/1210/17 встановлено, що за ОСОБА_2, визнано право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами по вул. Центральна, 5 в с. Чертіж Жидачівського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4, який помер 14 травня 2011 року /а.с. 23-24/.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, судом встановлено, що вищенаведеним рішенням визнано за ОСОБА_2 право власності тільки щодо спадкового житлового будинку.

Разом з тим, з відповіді приватного нотаріуса Калуського міського нотаріального округу ОСОБА_8 встановлено факт звернення ОСОБА_2 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька на земельну частку (пай) та встановлено факт відмови у видачі такого, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай), що знаходиться на території Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлому та є спадковим майном /а.с. 5/.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування"роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Згідно із ст.ст. 81,126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право на спадкове майно(земельну частку(пай), в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідач позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_4, який помер 14 травня 2011 року, право на земельну частку (пай) площею 1,23 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області, яка належала матері ОСОБА_4 ОСОБА_5, яка померла 26 травня 2006 року, на підставі сертифіката на право на середню земельну частку (пай) серії ЛВ №0159915, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №324 від 28 травня 1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Чертізькій сільській раді 12 травня 1997 року за №252, спадкоємцем якої був його батько ОСОБА_4, який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а вразі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

СУДДЯ І.І. Ціпивко