АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року

м.Харків

справа № 2024/1677/2012

провадження № 22-ц/790/1449/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

Головуючого : Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю: секретаря - Семикрас О.В.

учасників справи -

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2017 року, ухваленого суддею Пашнєвим В.Г. в залі суду в м.Харкові,-

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2012 року публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначили, що між закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» (далі ПАТ «Перший Український Міжнародний банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 5841620 від 27 листопада 2007 року.

Відповідно до умов даного договору банк зобовязався видати кредит відповідачу у розмірі 45 200,00 доларів США, а ОСОБА_2 використати його за цільовим призначенням.

В забезпечення умов кредитного договору від 27 листопада 2007 року між ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 5872796 від 27 листопада 2007 року.

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 умов кредитного договору, станом на 01 лютого 2012 року, виникла заборгованість за кредитом в розмірі 42 482,96 доларів США, за відсотками за користування кредитом в розмірі 14 774,65 доларів США, за пенею, нарахованою за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 22 099,27 грн.

Зважаючи на зазначене, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 5841620 від 27 листопада 2007 року за період з 19 березня 2009 року по 01 грудня 2012 року, яка становить 56 717,91 доларів США, та 62 634,29 грн., пені: з ОСОБА_3, заборгованість за відсотками за користування кредитом по кредитному договору № 5941620 від 27 листопада 2007 року та договору поруки № 5872796 від 27 листопада 2007 року за період з 19 жовтня 2011 року по 19 березня 2012 року, яка становить 2 076,06 доларів США, як солідарного боржника, на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк». Судові витрати віднести за рахунок відповідачів (а.с. 152-154).

Проте, до уточненої позовної заяви позивач надав розрахунок заборгованості, із якого вбачається, що з врахуванням погашеної відповідачем 02 червня 2014 року суми 6 458,61 доларів США, заборгованість по кредитному договору склала 50 259,30 доларів США (а.с. 155-156).

Представником ОСОБА_2 ОСОБА_4 подано до суду заперечення на позовну заяву, в яких просила відмовити у задоволенні позову ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» в повному обсязі, зазначала, що позовна заява була подана з пропуском строків позовної давності.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 11 грудня 2017 року позовні вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволені. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 5841620 від 27 листопада 2007 року за період з 19 березня 2009 року по 01 лютого 2012 року, яка становить: 50 259,30 доларів США та 62 634,29 гривень. Стягнено з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість за відсотками за користування кредитом по кредитному договору № 5841620 від 27 листопада 2007 року та договором поруки № 5872796 від 27 листопада 2007 року за період з 19 жовтня 2011 року по 19 березня 2012 року, яка становить 2 076,06 доларів США, як солідарного боржника. Стягнено з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» судовий збір 3 219,00 грн. в рівних долях по 1609,50 грн. з кожної.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на ті обставини, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі. Вказує, що договір поруки, укладений між позивачем та ОСОБА_5, слід вважати припиненим з 20 жовтня 2009 року у звязку з невикористанням ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» права на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань у 6 місячний строк з моменту настання строку погашення заборгованості за кредитом та її несплати. Зазначає, що розрахунок суми пені за порушення строків повернення суми кредиту повністю нарахована із порушенням позовної давності, а розрахунок суми пені за порушення строків сплати відсотків підлягає задоволенню лише за період 07 лютого 2011 року по 07 січня 2012 року на суму 3 169,13 грн.

Крім того, при визначенні заборгованості за відсотками необґрунтовано не були взяті до уваги умови договору щодо визначення періоду їх нарахування.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 204, 212).

Вислухавши пояснення представника ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за кредитним договором суд першої інстанції керувався тим, що заборгованість боржника ОСОБА_2 перед кредитором складає 50 259,30 доларів США та 62 634,29 грн., яка підлягає стягненню з останньої.

Сума заборгованості, яка підлягає стягненню з поручителя ОСОБА_3, як з солідарного боржника, з 19 жовтня 2011 року по 19 березня 2012 року складає суму 2 076,76 доларів США.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Відповідно до п.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції в повному обсязі не відповідає.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що між закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк»» (далі ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк»), правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 5841620 від 27 листопада 2007 року, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_2 кредит у сумі 45 200,00 доларів США зі строком погашення кредиту до 27 листопада 2027 року, зі сплатою 11,50 відсотків річних (а.с. 9-14).

27 листопада 2007 року з метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 перед кредитором, між ОСОБА_3 та банком був укладений договір поруки № 5872796 (а.с. 17-21).

Позивач належним чином виконав свої зобовязання за кредитним договором, відповідачу ОСОБА_2 були надані кредитні кошти у сумі 45 200,00 доларів США, що підтверджується меморіальним валютним ордером на видачу кредиту та випискою з карткового рахунку ОСОБА_2 (а.с. 15).

Відповідно до пунктів 1.1., 3.1.1., 3.2.1 кредитного договору ОСОБА_2 зобовязалась використати кредит за цільовим призначенням, сплачувати відсотки за користування кредитом, своєчасно здійснювати повернення кредиту частинами, в розмірі та в строки, передбачені графіком повернення кредиту, та сплачувати відсотки за користування кредитом, зазначені в додатку № 1 до кредитного договору (а.с. 9-14).

ОСОБА_2 умови кредитного договору виконувала належним чином до 01 грудня 2008 року.

Із розрахунку заборгованості по кредитному договору вбачається, що з 01 грудня 2008 року ОСОБА_2 не сплачує заборгованість за кредитом, а з лютого 2009 року за відсотками (а.с. 7).

Судом першої інстанції встановлено, не заперечувалося сторонами і в суді апеляційної інстанції, що 20 березня 2009 року позивач направив ОСОБА_2 вимогу № ДО/ 1905и від 19 березня 2009 року про дострокове повернення всієї суми кредиту, нарахованих відсотків та пені за користування кредитом протягом 30 днів з дня її отримання.

ОСОБА_2 отримала зазначену вимогу власноручно 20 березня 2009 року (а.с. 16).

Отже, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог пункту 3.5.8. кредитного договору позикодавець змінив дату погашення кредиту, встановивши строк погашення заборгованості до 20 квітня 2009 року (а.с. 16).

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимогами дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Як зазначалось вище, сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобовязань за щомісячним погашенням платежів.

Згідно з пунктом 3.5.7 кредитного договору банк набуває право вимагати від кредитора дострокового повернення всього кредиту разом із розрахованими процентами при затриманні сплати частини кредиту та /або сплати відсотків за користування кредитом відповідно до умов договору на 1 календарний місяць.

Пунктом 3.5.8 кредитного договору зазначено, що вимогу банку про дострокове повернення кредиту разом із сплатою відсотків за користування кредитом позичальник зобовязаний виконати в строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дня її отримання.

Отже, сторони врегулювали в договорі питання дострокового погашення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобовязання договором та визначили умови повернення коштів.

На підставі викладеного, судом встановлено, що відповідно до зазначених вимог кредитного договору, сторони змінили строк погашення заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що з 20 квітня 2009 року почався перебіг позовної давності по стягненню заборгованості за кредитним договором в цілому.

З позовом до поручителя ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» звернувся 28 лютого 2012 року (а.с. 1), тобто поза межами установленого частиною 4 статті 559 ЦК України шести місячного строку.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання поруки припиненою є помилковими.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованості у сумі 2 076,06 доларів США на підставі п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню.

Колегія суддів в зазначеній частині ухвалює нове рішення, яким відмовляє у позові ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у звязку з припиненням договору поруки № 5872796 від 27 листопада 2007 року, укладеному між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_3

Висновки суду апеляційної інстанції щодо припинення поруки відповідають правовим позиціям, викладеним в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справах № 6-95цс14, № 6-53цс14 та 6-170цс13, від 17 лютого 2016 року в справах № 6-2875цс15.

Що стосується рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника, то колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

За статтею 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Аналогічні висновки містяться в правових позиціях Верховного Суду України, викладених в постановах від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 29 березня 2017 року у справі № 6-1996цс16.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не сплачує щомісячні платежі по кредитному договору з 01 грудня 2008 року, а відсотки за користування кредитом з лютого 2009 року.

До суду позивач звернувся 28 лютого 2012 року (а.с. 1).

Проте, 19 березня 2009 року та 25 серпня 2009 року ОСОБА_2 були предявлені вимоги щодо дострокового погашення кредиту та відсотків за користування кредитом (а.с. 16,22).

За таких обставин, колегія суддів доходить до висновку, що позивачем не пропущена позовна давність щодо предявлення до позикодавця позову про стягнення заборгованості по щомісячним платежам.

Проте, для окремих видів вимог законом передбачена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки.

Із матеріалів справи вбачається, що у розрахунку заборгованості по кредитному договору зазначено, що заборгованість за пенею по кредиту з 03 березня 2011 року по 01 лютого 2012 року складає 49 512,27 грн., а заборгованість пені за порушення боргових зобовязань по сплаті відсотків складає 13 122,02 грн.

При розгляді справи як в суді першої так і апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник не надали суду доказів в підтвердження того, що пеня нарахована не за рік, а за три роки, їх доводи викладені в апеляційній скарзі, в цій частині не мотивовані.

Виходячи із п.3 ст. 5 кредитного договору колегія суддів перевірила нарахування пені за період з 03 березня 2011 по 31 січня 2012 року і дійшла до висновку, що сума нарахованої пені за порушення боргових зобовязань за цей період складає 62 634,29 грн., де 49 512,27 грн. пеня за порушення строків кредиту, а 13 122,02 грн. порушення строків сплати відсотків.

У звязку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги в цій частині відсутні.

Проте, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення суми відсотків, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь банку, підлягає зміні.

Із пункту 3.1.2. умов кредитного договору вбачається, що фактична кількість днів в періоді, за яким нараховується заборгованість, 360 днів, тобто заборгованість по відсоткам розраховується виходячи із 30 днів на місяць.

Проте, як вбачається із наданого суду розрахунку, позивач при визначенні суми заборгованості по кредитному договору по відсотках виходив по 20 місяцям із розрахунку 31 день.

Згідно зазначеного розрахунку заборгованість по відсотках за 30 днів складає 407,13 грн. на місяць, за 31 день 420,70 доларів США на місяць.

За таких обставин, колегія суддів доходить до висновку, що при розрахунку заборгованості за відсотками позивачем були порушені умови договору в частині визначення періоду нарахування заборгованості.

Отже, сума заборгованості по відсоткам відповідно до умов договору складає 13 967,55 доларів США (14 234,95 (13,57 х20) = 13 967,55 доларів США).

За таких обставин, колегія суддів в зазначеній частині рішення суду першої інстанції на підставі п.п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України змінює.

З ОСОБА_2 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» підлягає стягненню 49 987,70 доларів США, де заборгованість за кредитом- 36 024,35 доларів США , заборгованість за відсотками 13 963,55 доларів США, та пеня у сумі 62 634,29 грн. (заборгованість за пенею по кредиту 49 512,27 грн., заборгованість за пенею по відсоткам 13 122,02 грн.).

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України колегія суддів зменшує суму судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно задоволеним позовним вимогам та апеляційної скарги.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір у сумі 3 219,00 грн. (а.с. 8).

Оскільки колегія суддів зменшила суму стягнення за відсотками та пені, то сума судового збору підлягає зменшенню пропорційно та складає 3 167,50 грн.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_2 було сплачено судовий збір у сумі 4 828,50 грн. (а.с. 189).

Оскільки суд частково задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_2, то пропорційно задоволеним вимогам за апеляційною скаргою підлягає стягненню з ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подану апеляційну скаргу у сумі 1 255,40 грн.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України суд стягує з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» різницю у сумі судового збору, а саме 1 912,10 грн.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.п. 3, 4 ч.1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором та відсотками як солідарного боржника у сумі 2 076,06 доларів США та судового збору 1 609,50 грн. скасувати.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» заборгованості по кредитному договору, відсотках та пені змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість за кредитом та відсотками у сумі 49 987,70 доларів США (де заборгованість за кредитом 36 024,35 доларів США, заборгованість за відсотками 13 963,55 доларів США) та пеню у сумі 62 634,29 грн. (де заборгованість за пенею по кредиту 49 512,27 грн., заборгованість за пенею по відсоткам 13 122,02 грн.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» судовий збір у сумі 1 912,10 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 квітня 2018 року.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_6