Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 654/3299/15-ц

провадження № 61-13814св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н.О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,

третя особа - відділ освіти, молоді та спорту Голопристанської районної державної адміністрації, про захист честі та гідності, ділової репутації,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 26 лютого 2016 року у складі судді Третьякова І. І. та ухвалу апеляційного суду Херсонської області 22 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Полікарпової О. М., Іванової І. П., Прокопчук Л. П.,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації. В ході судового розгляду ухвалою суду від 12 листопада 2015 року залучено в якості співвідповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ухвалою від 29 жовтня 2015 року до участі у справі залучено третю особу яка не заявляє самостійних вимог відділ освіти, молоді та спорту Голопристанської районної державної адміністрації (далі - Голопристанська РДА).

Позов мотивовано тим, що вона працює вчителем інформатики, фізики, астрономії Залізнопортівської загальноосвітньої школи Голопристанського району Херсонської області І-ІІІ ступенів з 03 вересня 2012 року. Адміністрація школи, а саме директор ОСОБА_2, заступник директора ОСОБА_4 та заступник директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_3 стали ініціаторами написання заяви батьками учнів 8 класу відповідачів: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, в якій вони вказали про факти, що не відповідають дійсності, принижують її гідність та підривають педагогічний авторитет в очах батьків та учнів, а також колег. А саме про її дії сексуального характеру по відношенню до учнів школи, образи та упереджене ставлення до дітей. Крім того, відповідач ОСОБА_5 зазначила в своїй заяві неправдиву інформацію про упереджене ставлення до її сина ОСОБА_18. Крім того, відповідач ОСОБА_3 в своїй заяві зазначила про її непрофесійну, неетичну, непедагогічну поведінку по відношенню до адміністрації, педагогів та учнів школи та порушення психологічного клімату в школі, що не відповідає дійсності та принижує її честь, гідність та ділову репутацію.

З урахуванням викладеного, просила суд визнати, що вказані відповідачами в заявах відомості про її упереджене, негативне ставлення до ОСОБА_18, непрофесійну, неетичну, непедагогічну поведінку по відношенню до адміністрації, педагогів та учнів школи та порушення психологічного клімату в школі, неадекватні сексуальні дії по відношенню до учнів школи, образи та упереджене ставлення до дітей не відповідають дійсності та принижують її честь, гідність та ділову репутацію та зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_19 публічно вибачитися перед нею на загальношкільних батьківських зборах за розповсюдження неправдивих відомостей.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 26 лютого 2016 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що інформація, викладена в завах відповідачів щодо поведінки вчителя ОСОБА_1 відповідає дійсності та не містить ознак недостовірної. Звернення відповідачів із індивідуальними заявами та колективною заявою до компетентної особи - в. о. директора школи та профспілкового комітету шкоди суд розцінив як реалізацію конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а тому таке звернення не є поширенням інформації.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 22 квітня 2016 року рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 26 лютого 2016 року залишено без змін.

Погоджуючись з рішенням районного суду, апеляційний суд зазначив, що посилання суду на достовірність поширеної відповідачами інформації колегія суддів вважає таким, що не ґрунтується на досліджених у справі доказах. Однак рішення суду є правильним по суті, а тому підстав для його скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

У травні 2016 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу в якій просила скасувати рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 26 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області 22 квітня 2016 року, ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

У липні 2017 року представник відповідачів ОСОБА_20 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1, в якому зазначила, що суди встановили обставини у справі, визначилися з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка їх регулює, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

16 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 1 статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що ОСОБА_1 з 03 вересня 2012 року працює вчителем інформатики, фізики, астрономії Залізнопортівської загальноосвітньої школи Голопристанського району Херсонської області.

Відповідно до колективної заяви від 01 вересня 2015 року, поданої до в. о. директора школи ОСОБА_2, батьки учнів 8 класу, відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 просили звернути увагу на вчителя ОСОБА_1, яка вчиняє неадекватні дії сексуального характеру по відношенню до учнів школи, ображає та упереджено ставиться до них (а. с. 4).

Також відповідач ОСОБА_5 04 вересня 2015 року звернулася до в. о. директора Залізнопортівської загальноосвітньої школи Голопристанського району Херсонської області ОСОБА_2 з відповідною заявою, в якій просила розібратися в конфлікті між її сином ОСОБА_18 та вчителькою інформатики ОСОБА_1 через упереджене ставлення останньої до її сина (а. с. 6, 7).

Крім того, відповідачем ОСОБА_21, яка є членом профспілки та заступником директора з навчально-виховної роботи та вчителем фізики, математики, 03 вересня 2015 року було подано заяву до профкому, в якій вона просила розглянути непрофесійну, неетичну, непедагогічну поведінку вчителя інформатики ОСОБА_1 по відношенню до адміністрації, педагогів та учнів школи (а. с.5).

04 вересня 2015 року на засіданні профспілкового комітету Залізнопортівської загальноосвітньої школи Голопристанського району Херсонської області прийнято рішення ознайомити ОСОБА_1 із заявою та зобов'язати її надати письмові пояснення, а також довести вказані обставини щодо конфлікту в школі до відома голови профспілкового комітету району (а. с. 66).

Суди встановили, що від батьків учнів 8 класу неодноразово надходили скарги щодо вчителя інформатики ОСОБА_1, а тому вони, як адміністрація зобов'язані були повідомляти відділ освіти, молоді та спорту Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області про звернення батьків щодо невиконання вчителем своїх посадових обов'язків (а. с. 54 - 56).

Згідно з заявою, направленою до виконуючого обов'язки начальника відділу освіти, молоді та спорту Голопристанської районної адміністрації КоваленкоМ. Г. від колективу школи та батьківського комітету, останні просять провести перевірку викладених фактів у доданих до вказаної заяви зверненнях учнів та батьків, а також заступника директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_3 стосовно вчинків, поведінки та відношення до учнів та колективу вчителя ОСОБА_1 (а. с. 67).

Згідно статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Тлумачення статті 40 Конституції України свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Аналогічне роз'яснення висловлено і Верховним судом України (абзац 2 пункту 16 постанови Пленуму № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»)

Судами обґрунтовано встановлено відсутність факту поширення інформації у зв'язку із направленням колективної заяви, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі що відповідно до положень статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 26 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області 22 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило