Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 235/3465/17

провадження № 61-15765св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

суддів: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 серпня 2017 року у складі судді Назаренко Г. В. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 06 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Дундар І. О., Корчистої О. І., Хейло Я. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що 24 липня 2010 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №623. Від шлюбу з відповідачем має сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте він не веде з ОСОБА_4 спільного господарства, не підтримує шлюбних стосунків, їх шлюб носить формальний характер, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам. Крім того, відсутні підстави для застосування судом додаткового строку для примирення.

Посилаючись на викладене позивач просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_4, який зареєстровано Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №623 на підставі статей 110-112 СК України.

ОСОБА_4 позов не визнала та просила суд надати додатковий строк для примирення в інтересах їх спільної з позивачем малолітньої дитини.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 серпня 2017 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрований Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №623.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим та суперечить інтересам позивача, який не бажає проживати з відповідачем, оскільки мешкає з іншою жінкою, з якою має намір утворити сім'ю.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 06 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без зміни.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без зміни, виходив із того, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, шлюб існує формально, намірів зберегти сім'ю позивач не має.

У вересні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 06 вересня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Крім того, заявник зазначала, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки факту наявності неповнолітньої дитини задля якої вона подавала до суду заяву про надання строку для примирення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження.

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 подав до суду заперечення, у яких просив касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення суду першої й апеляційної інстанції залишити без змін. Вказував на те, що він проживає з іншою жінкою з якою має намір утворити сім'ю.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Суду указану справу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року (у редакції на час ухвалення судових рішень у справі) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 24 липня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який зареєстрований Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №623.

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частиною п'ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

За статтею 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді ОСОБА_3 стверджував, що не бажає в подальшому підтримувати сімейні стосунки з відповідачем, а спільне життя між чоловіком та дружиною погіршилося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сторони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. Позивач втратив почуття любові до відповідача, а їхня сім'я існує лише формально.

Твердження заявника про те, що суд не вжив заходів щодо примирення сторін, є безпідставними з огляду на таке.

Згідно з статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно в процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення (частина п'ята статті 191 ЦПК України 2004 року).

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов'язком.

Оскільки, судом першої інстанції встановлено, що збереження нормальних сімейних відносин виявилося неможливим, суд дійшов вірного висновку про задоволення вимог ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог статей 303, 304 ЦПК України 2004 року перевірив доводи апеляційної скарги та навів висновки на їх спростування, у результаті чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статті 315 ЦПК України 2004 року.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 06 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик