Дата документу 06.07.2018
Справа № 334/4026/17
Провадження № 2/334/817/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2018 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі

Головуючого судді: Гнатюка О.М.

При секретарі Алєйніковій О.В.

За участі позивача ОСОБА_1

Представника позивача ОСОБА_2

Відповідача ОСОБА_3

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Годованний О.В., про визнання удаваним правочином та внаслідок цього недійсним договір купівлі - продажу, визнання права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Годованний О.В., про визнання удаваним правочином та внаслідок цього недійсним договір купівлі - продажу, визнання права власності на квартиру.

Зазначений позов був прийнятий як зустрічний до спільного розгляду з первісним позовом - позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстрації та виселенням.

При розгляді справи первісна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстрації та виселенням була залишена без розгляду.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Годованний О.В. про визнання удаваним правочином та внаслідок цього недійсним договір купівлі - продажу, визнання права власності на квартиру обґрунтований наступним.

ОСОБА_1 є власникаом двокімнатної квартири АДРЕСА_5

У вересні 2016 року в зв'язку із гострою потребою грошових коштів, звернувся до ОСОБА_3, який дав оголошення в мережі інтернет про надання грошових коштів від відсотки та заставу нерухомого майна.

4 жовтня 2016 року в м. Херсон між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість, що ОСОБА_3 надасть у борг строком на шістдесят місяців грошові кошти в розмірі 2500 доларів США з щомісячною оплатою за користування грошима у сумі 120 доларів США, а у якості забезпечення боргового зобов'язання між ними було укладено договір купівлі-продажу квартири, який після повернення боргу буде розірваний.

Після досягнення домовленості сторони звернулися до приватного нотаріусу Херсонського міського нотаріального округу Годованного О.В., де було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, а також попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2.

Грошові кошти в розмірі 2500 доларів США позивач отримав в присутності свідків в нотаріальній конторі приватного нотаріуса Годованного О.В.

Після того, позивач намагався зустрітися зі ОСОБА_3, але останній уникав зустрічі.

Позивач вважає, що між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу спірної

квартири, який є удаваною угодою, оскільки фактично приховав вчинений договір застави, укладений в забезпечення боргового зобов'язання.

Просить визнати удаваним правочином та внаслідок цього недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 4 жовтня 2016 року, укладений між ними, засвідченим приватним нотаріусом Херсоньского міського нотаріального округу Годованного О.В., реєстраційний №549; визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_3.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги. Пояснив, що зазначена спірна квартира належала йому на праві приватної власності. В зв'язку із тим, що йому були потрібні гроші він став шукати в кого можна зайняти гроші. Через мережу інтернет він зв'язався зі ОСОБА_3, якого раніше не знав. У жовтні 2016 року вони домовилися зустрітися у м. Херсоні. Він приїхав із своїм знайомим до Херсону. В нотаріуса був укладений договір купівлі-продажу, проте він вважав, що це буде договір займу під заставу майна. Так його запевнив ОСОБА_3 та нотаріус. Він (позивач) не мав наміру передавати квартиру ОСОБА_3, оскільки йому немає де жити. Укладена угода була удавана. На цей час він намагався повернути кошти ОСОБА_3, проте останній вимагає значних сум, яких в нього немає. У квітні 2018 року невідомі особи, які діяли в інтересах ОСОБА_3, змусили його покинути житло, тобто фактично виселили зі спірної квартири. Він звертався до поліції, проте у порушенні кримінальної справи було відмовлено через наявність цивільно-правових відносин. Укладання удаваної угоди стало можливим через його юридичну необізнаність. Просив задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Вказавши, що укладений договір купівлі-продажу є удаваним, оскільки мав за намір приховати договір займу. Це підтверджується також витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до відомостей якого ОСОБА_3 є власником численних квартир, що свідчить про фактичне здійснення останнім діяльності, пов'язаної з наданням грошових займів під заставу нерухомості. Просила задовольнити позов повністю.

Відповідач у судовому засіданні заперечив щодо можливості задоволення позову. Пояснив, що з ОСОБА_1 він познайомився, так як підшукував для покупки собі квартиру у Запоріжжі та побачив на сайті оголошення останнього про продажу квартири. Вони зв'язалися і домовилися про зустріч. ОСОБА_1 приїхав до Херсону, 4 жовтня між ними був укладений договір купівлі-продажу спірної квартири. Відразу ж було домовлено, що у випадку, якщо у подальшому потреба у квартирі в ОСОБА_3 відпаде, то ОСОБА_5 купить її, в зв'язку із чим було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири між ними, який також був посвідчений нотаріусом. При укладанні договорів свідків не було. Просив відмовити в задоволенні позову.

Третя особа - приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Годованний О.В., в судове засідання не з'явився. Повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши подані сторонами документи та об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

4 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_4. Продаж вчинений за 84600 гривень. Сторони своїми підписами підтвердили факт повного розрахунку між ними та відсутність претензій один до одного. При цьому сторони у договорі зазначили, що умови договору зрозумілі і відповідають дійсній домовленості сторін, зазначений договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому. Договір посвідчений нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Годованним О.В. в реєстрі №549.

4 жовтня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_4, за яким ОСОБА_3 зобов'язався продати ОСОБА_1 двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_4. Купівля-продаж нерухомого майна має бути вчинений за 186220,80 грн. Основний договір має бути укладений та нотаріально посвідчений до 4 жовтня 2021 року. Договір посвідчений нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Годованним О.В. в реєстрі №5500

Відповідно до висновку про ринкову вартість, проведеної ФОП ОСОБА_6 двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_4, станом на 4 жовтня 2017 року ринкова вартість становить 150000 гривень.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин

вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

З роз'яснень, викладених у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України), сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені ст. 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Таким чином, в силу положень ст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином; 3) відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин, 4) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

У силу положень ч. ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Виходячи зі змісту ст. ст. 203, 655 ЦК України, договір купівлі-продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що 4 жовтня 2016 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_4.

При укладанні договору купівлі-продажу сторонами зазначено, що вони діють свідомо і добровільно, без будь-якого примусу як фізичного так і психічного, перебуваючи в здоровому розумі та ясній пам'яті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючись ними, зрозумілі значення умови та правові наслідки правочину купівлі-продажу та сторони угоди бажають реального настання правових наслідків, обумовлених цим договором.

Належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 умисно оформили договір купівлі-продажу квартири та цим договором приховали інший договір - договір застави чи договір позики грошових коштів, матеріали справи не містять.

Доказів того, що між сторонами фактично було укладено договір позики або складена відповідна розписка на суму 2500 доларів США матеріали справи не містять та сторонами по справі надано не було.

Відсутність іншого житла у позивача не свідчить про удаваність правочину.

Надані стороною позивача документи: акт про непроживання особи за місцем реєстрації, лист-відповідь відділу поліції на заяву ОСОБА_1, довідка Дніпровського ВП ГУНП за заявою ОСОБА_1 не стосуються обставин укладання договору купівлі-продажу та не підтверджують фактичного укладення іншого договору.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що він разом з ОСОБА_1 їздив до Херсону в жовтні 2016 року. Там вони зустрілися зі ОСОБА_3 та разом поїхали до

нотаріусу. Там ОСОБА_5 та ОСОБА_8 уклали договір іпотеки щодо спірної квартири. Наміру продавати квартиру ОСОБА_5 не мав. Інших договорів вказані особи не укладали.

Зазначені пояснення свідка ОСОБА_7 суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджуються іншими доказами та суперечать поясненням позивача та відповідача. В матеріалах справи відсутні підтвердження укладання договору іпотеки.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відповідно до вимог 10, 60 ЦПК України не довів наявність підстав, визначених ст. 235 ЦК України, для визнання оспорюваного правочину удаваним. Доказів того, що сторонами умисно оформлено договір купівлі-продажу квартири та їх воля при укладанні договору була направлена для приховування іншого правочину договору позики, матеріали справи не містять.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стороною позивача не доведено обставин недодержання в момент вчинення правочину вимог, встановлених ч.ч. 1 - 3, 5 і 6 ст. 203 ЦК України.

За вказаних обставин відсутні підстави для визнання недійсності договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_4.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 274 - 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Годованний О.В., про визнання удаваним правочином та внаслідок цього недійсним договір купівлі - продажу, визнання права власності на квартиру.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2017 року на квартиру АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення буде виготовлений 09 липня 2018 року.

Суддя Гнатюк О.М.