Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 364/1009/15-ц

провадження № 61-6075св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЛТД»,

представник відповідача - Лагошний ПавлоВолодимирович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 1 грудня 2016 року в складі суддів: Сержанюка А. С., Журби С. О., Іванової І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЛТД» (далі - ТОВ «ФК ЛТД») про визнання договору про внесення змін та доповнень до договору оренди землі недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що йому на праві власності належить земельна ділянка, площею 2,881 га, розташована на території Тарганської сільської ради Володарського району Київської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю.

12 серпня 2009 року він уклав договір оренди землі з ТОВ «ФК ЛТД» строком на 5 років з моменту підписання та державної реєстрації, яка була проведена 26 жовтня 2009 року.

Строк дії зазначеного договору встановлений до 26 жовтня 2014 року.

1 липня 2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Володарського РУЮ Київської області зареєстровано договір про внесення змін та доповнень від 15 листопада 2012 року до договору оренди землі від 12 серпня 2009 року, укладеного між ним та ТОВ «ФК ЛТД».

Примірник цього договору про внесення змін йому надали наприкінці 2014 року разом з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Умови договору про внесення змін та доповнень від 15 листопада 2012 року у зареєстрованому вигляді не відповідають тому договору про зміни, який було погоджено із ним та на який він надав свою згоду.

При укладанні договору про внесення змін та доповнень від 15 листопада 2012 року сторони погодили виключно зміни щодо збільшення орендної плати, а строк договору оренди не змінювали.

Разом із тим у примірнику договору про зміни, який було надано у 2014 році, від руки дописано, що договір оренди землі укладено на 15 років, тобто одиниця була дописана відповідачем самовільно.

При укладанні договору про внесення змін та доповнень від 15 листопада 2012 року відповідач в односторонньому порядку, без його волевиявлення, вніс відомості щодо збільшення строку дії договору оренди, на які він згоди не надавав.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив визнати недійсним договір про внесення змін та доповнень від 15 листопада 2012 року до договору оренди землі від 12 серпня 2009 року, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «ФК ЛТД», зареєстрованого 28 грудня 2012 року та 1 липня 2014 року реєстраційною службою Володарського РУЮ Київської області, та скасувати його державну реєстрацію.

Рішенням Володарського районного суду Київської області

від 11 липня 2016 року в складі судді Моргун Г. Л. позов задоволено частково.

Визнано недійсним пункт 3 договору про внесення змін та доповнень від 15 листопада 2012 року до договору оренди землі від 12 серпня 2009 року, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «ФК ЛТД», щодо земельної ділянки, площею 2,881 га, розташованої на території Тарганської сільської ради Володарського району Київської області, в частині строку дії договору у 15 років, визнано строк дії договору - 5 років.

У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що договір про внесення змін та доповнень до договору оренди землі неможливо вважати вчиненим у тій частині, що стосується строку його дії, оскільки позивач не надав згоду на зміну строку дії договору - 15 років.

Вимоги позивача про скасування державної реєстрації правочину суд вважав необґрунтованими, посилаючись на віднесення цих повноважень до іншого органу державної влади.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 1 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У решті рішення залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач не довів обставин, що його волевиявлення на укладення договору оренди землі на 15 років не було.

Наявність такого волевиявлення на зміну договору оренди землі в частині збільшення строку його дії підтверджується отриманням позивачем після державної реєстрації договору орендної плати, відсутністю спору щодо її розміру, знаходженням екземпляра правочину в позивача та зверненням до суду із позовом через значний проміжок часу із моменту його отримання.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки апеляційного суду не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не відповідають обставинам справи.

У січні 2017 року ТОВ «ФК ЛТД» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в яких просить рішення апеляційного суду залишити без змін, посилаючись на правильне застосування судом норми матеріального та процесуального права.

У лютому 2018 року справу Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судом установлено, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 2,881 га, із цільовим призначенням - для ведення сількогосподарського товарного виробництва, яка розташована на території Тарганської сільської ради Володарського району Київської області. Право власності позивача на земельну ділянку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю.

12 серпня 2009 року між ОСОБА_4 та ТОВ «ФК ЛТД» укладено договір оренди землі на 5 років, який 26 жовтня 2009 року зареєстрований у Володарському районному відділі СВП «Київський обласний реєстраційний центр» ДП Центру «ДЗК».

15 листопада 2012 року між сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 12 серпня 2009 року, відповідно до якого сторони домовились викласти пункт 8 первинного договору в наступній редакції: «8. Договір укладено на 15 років», який зареєстрований у відділі Деркомзему у Володарському районі Київський області 28 грудня 2012 року.

Один із екземплярів відповідачем переданий ОСОБА_4

Сторони виконували положення зазначених правочинів, зокрема, відповідач сплачував орендну плату за оспорюваним договором, яку отримував позивач і будь-яких претензій з цього приводу тривалий час не заявляв, а 23 липня 2015 року звернувся до суду із цією позовною заявою.

Відповідно до висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, за результатами судово-технічної експертизи від 14 квітня 2016 року № 23585/15-33/2516/16-34, встановити, який рукописний текст було виконано раніше: підпис орендодавця у графі «Орендодавець» розділу «Реквізити сторін», чи рукописна цифра «1» складової цифри «15» у пункті 3 договорів, що стосується змін у рядку «8. Договорів укладено на 15 років», у договорі про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 12 серпня 2009 року (примірник ТОВ «ФК ЛТД»), датованому 15 листопада 2012 року - об'єкті № 3, договорі про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 12 серпня 2009 року (примірник ОСОБА_4), датованому 15 листопада 2012 року - об'єкті № 4, не є можливим.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).

За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

Згідно з частиною першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін (частина перша статті 30 Закону України «Про оренду землі»).

Тобто, учасники правочину, дійшовши взаємної згоди щодо усіх істотних умов договору про внесення змін та доповнень до договору оренди землі, складають і підписують відповідний документ, надаючи згоду встановленої форми.

Відповідно до10, 11 ЦПК Українив редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доказів, які б підтвердили той факт, що цифра «1» була дописана у договорі про внесення змін та доповнень від 15 листопада 2012 року після його підписання надано не було.

Згідно зі статями 525, 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлених вимог, зокрема відсутність волевиявлення орендодавця на збільшення строку дії договору оренди землі та факт зазначення у спірному правочині строку його дії після підписання сторонами такого договору.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують. Наявність волевиявлення на зміну договору оренди землі в частині збільшення строку його дії підтверджується отриманням позивачем після державної реєстрації договору орендної плати, відсутністю спору щодо її розміру, знаходженням екземпляра правочину в позивача та зверненням до суду із позовом через значний проміжок часу із моменту його отримання.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 1 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

А. О.Лесько

І. М.Фаловська

С.П. Штелик