Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В.

з участю секретаря Романчук М.С.

представника відповідача ОСОБА_1

№466/10825/16-ц

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №500/7538BCL1A від 15 серпня 2013 року в розмірі 14 738,87 грн.; за кредитним договором №613/7538BCL1A від 04 жовтня 2013 року в розмірі 6 474,98 грн., а також судові витрати в розмірі 1 378,00 грн.

03.02.2017 року заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер (НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за Кредитним договором №500/7538BCL1A від 15 серпня 2013 року в сумі 14 738,87 грн.; за Кредитним договором №613/7538BCL1A від 04 жовтня 2013 року в сумі 6 474,98 грн., а всього 21 213,85 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер (НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в розмірі 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 21.06.2017 року, заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 березня 2017 року - задоволено. Скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 березня 2017р. по цивільній справі №466/10825/16ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог позивач покликається на те, що між ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитні договори - № 500/7538BCL1А від 15.08.2013р. на суму 10600 грн. та № 613/7538BCL1A від 4.10.2013р. на суму 5300 грн.

30.07.2014 року між ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» та ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БІЗНЕСФІНАНС» було укладено Договір про відступлення права вимоги, за яким право вимоги за вищезазначеними Кредитними договорами № 500/7538BCL1A від 15.087.2013р. та № 613/7538BCL1A від 04.10.2013р. було відступлене на користь ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС».

В подальшому, 17.06.2015р. між «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» та ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», укладено Договір факторингу № 1706/1, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» відступив позивачу право вимоги від відповідача коштів за вищевказаним кредитним договорам (включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі), право на одержання яких належить ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу № 1706/1 від 17.06.2015 реєстру заборгованостей, позивач набув права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору № 500/7538BCL1А від 15.08.2013р. в сумі 24738,87 грн., з яких: 8896,85 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 1560,54 грн. - заборгованість за процентами та комісією; 14281,48 грн. - пеня за порушення графіку погашення заборгованості.

Згідно Додатку № 1 до Договору факторингу № 1706/1 від 17.06.2015 - реєстру заборгованостей, позивач набув права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору № 613/7538BCL1A від 04.10.2013р. в сумі 11474,98 грн., з яких 4440,07 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 816,23 грн. - заборгованість за процентами та комісією; 6218,68 грн. - пеня за порушення графіку погашення заборгованості.

На виконання умов Договору факторингу № 1706/1 від 17.06.2015, згідно вимог ст. ст. 512 - 514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві (Кредитному договорі), від імені ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» відповідачу направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Згідно п. 2.1 договору факторингу № 1706/1 від 17.06.2015, укладеного між ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» передбачено, що ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» належить право вимоги щодо заборгованості, зазначеної у реєстрі заборгованості, а також відповідно до п. 2.1. абз. (а) вказаного договору, ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» має право відступлення кожного права вимоги до боржників третім особам, в тому числі Фактору. Саме цим ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» гарантує, що йому належить право вимоги по всім кредитним договорам переуступлених до ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Відповідно до п. 5.2. Договору факторингу, перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги за Портфелем Заборгованості від Боржників відбувається в момент підписання Актів прийому-передачі Реєстру Заборгованостей (з одночасною передачею Реєстру Заборгованостей в електронному вигляді), після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідні Права Вимоги.

Згідно з умовами Кредитних договорів позичальник зобов'язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов'язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим Договором.

Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обовязку та перестав повертати наданий йому кредит в строки, передбачені Кредитними договорами.

Згідно із ч. 2. ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів.

У зв'язку з істотними порушеннями відповідачем умов Кредитних договорів, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача було направлено Повідомлення про порядок погашення заборгованості по Кредитним договорам та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу. При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов'язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки Первісного кредитора, які зазначені в кредитному договорі. Рахунки Первісного кредитора, вказані в Кредитному договорі є доступними і в разі надходження на них коштів ПАТ «ПтБ» негайно перераховує їх ТОВ «ФК «ЄАПБ, а ТОВ "ФК"ЄАПБ" у свою чергу зараховує до платежів на погашення кредитної заборгованості).

Всупереч умовам Кредитних договорів відповідач лише частково виконав своє зобов'язання. Після відступлення ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній здійснив часткове погашення кредитної заборгованості, в загальному розмірі 10000 грн., зробивши наступні платежі: 11.11.2015р. 10000 грн. і 11.11.2015 5000 грн. за вказаними договорами.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Крім того, Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Кошти, сплачені на користь Позивача, були зараховані для погашення боргу в черговості, передбачені ст. 534 ЦКУ, а саме: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу. З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 17.06.2015 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

З урахуванням наведеного, заборгованість відповідача за кредитним договором № 500/7538BCL1A від 15.08.2013р. становить 14738,87 грн. і така складається з:

- 8896,85 грн. заборгованість за основною сумою боргу;

- 0 грн. заборгованості по процентам та комісією;

- 5842,02 грн. пеня;

а заборгованість за кредитним договором № 613/7538BCL1A від 04.10.2013р. становить 14738,87 грн., яка складається з:

- 4440,07 грн. заборгованість за основною сумою боргу;

- 0 грн. заборгованості по процентам та комісією;

- 2034,91 грн. пеня.

З врахуванням вищевикладеного, змушені звернутися до суду.

Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав до суду клопотання, в якому підтримує уточнені позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує та просить суд розглядати справу у його відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов заперечив, підтримавши письмовий відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, що 11.11.2015р. відповідач частково погасила існуючу заборгованість за кредитним договором №500/7538BCL1A від 15.08.2013р. та № 613/7538BCL1A від 04.10.2013р., сплативши 10000 грн. і 5000 грн. відповідно. Дана обставина визнається позивачем. Також вказав, що відповідно до п. 2.10. обох кредитних договорів, грошові кошти, які вносяться позичальником на погашення кредиту, спрямовуються на погашення в наступній черговості:

1) для сплати простроченої заборгованості за кредитом;

2) на погашення заборгованості за кредитом в сумі щомісячного платежу;

3) на оплату неустойки за кредитом;

4) на дострокове погашення кредиту.

Банку належить право в односторонньому порядку змінювати черговість погашення позичальником обовязкових платежів за цим договором. Оскільки позивачем не було не надано, а матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивачем було змінено порядок черговості погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, ствердив, що кошти в сумі 10 000 грн. і 5 000 грн. відповідно були спрямовані на погашення кредитної заборгованості в черговості, визначеній умовами п. 2.10. кредитних договорів. Наведені обставини підтверджуються текстом первісної позовної заяви. У відзиві також зазначив, що позивач подав до суду «уточнюючу» заяву, в якій вже став стверджувати, що внесені відповідачем кошти були спрямовані спочатку на погашення пені в порядку іншому, ніж той, що встановлений договором лише після того, як відповідач заявив про пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені, що, своєю чергою, виключало можливість задоволення позовних вимог. Однак, при цьому позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу того, що ним було змінено порядок зарахування внесених відповідачем коштів, а відтак твердження позивача, викладені в «уточнюючій» заяві є безпідставними і такими, що мають на меті введення суду в оману з приводу фактичних обставин справи. Поряд з цим, твердження позивача, викладені в первісній позовній заяві щодо розміру заборгованості за загаданими кредитними договорами, повністю підтверджують вищенаведені покликання сторони відповідача. Також у відзиві на позовну заяву стверджується, що позивачем пропущено строк позовної давності. Згідно з матеріалами справи пеня, яку позивач просить стягнути з відповідача, нарахована за період з часу виникнення заборгованості і по 14.06.2015р. як встановлено приписами п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідачем було погашено заборгованість за кредитними договорами № 500/7538BCL1A від 15.08.2013р. і № 613/7538BCL1A від 04.10.2013р. 11.11.2015р. Своєю чергою, з вимогам про стягнення з відповідача пені за порушення графіку погашення заборгованості позивач звернувся до суду в грудні 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Крім того, представник відповідача покликається на те, що позивачем не надано, а матеріали справи не містять належних і допустимих доказів переходу до нього права вимоги за кредитними договорами № 500/7538BCL1A від 15.08.2013р. та № 613/7538BCL1A від 04.10.2013р. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між відповідачем і ПАТ «Платинум Банк» було укладено кредитні договори: № 500/7538BCL1A від 15.08.2013р. на суму 10 600 грн. і № 613/7538BCL1A від 04.10.2013р. на суму 5300 грн. Також покликається на те, що 30.07.2014р. між ПАТ «Платинум Банк» і ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» укладено договір факторингу № 20140730-Г, згідно з яким до ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» начебто перейшло право вимоги за вищевказаними кредитними договором. Крім того покликається на те, що 17.06.2015р. між ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» і позивачем укладено договір факторингу № 1706/1, згідно з яким до позивача начебто перейшло право вимоги за вищевказаними кредитними договорами. Такі твердження позивача є безпідставними і не підтверджуються належними і допустимими доказами. В матеріалах справи відсутня копія договору факторингу № 20140730-Г від 30.07.2014р., укладеного між ПАТ «Платинум Банк» і ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», який би підтверджував факт переходу до ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» права вимоги за кредитними договорами № 500/7538BCL1A від 15.08.2013р. і № 613/7538BCL1A від 04.10.2013р. Поряд з цим, наявні в матеріалах справи незасвідчені копії «Повідомлення про відступлення права грошової вимоги», які відповідачу не надсилалася і які вона не отримувала, не є належним і допустимим доказом набуття ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» відповідного права вимоги. Більше того, наявне у справі обидва «повідомлення про відступлення права вимоги» від 25.06.2015р. взагалі не підписані і не скріплене печаткою. Єдиним належним і допустимим доказом переходу права вимоги за договором факторингу з урахуванням приписів ст. 517 ЦК України є виключно сам договір факторингу і реєстр заборгованостей, в якому серед іншого зазначається розмір заборгованості, право вимоги повернення якої переходить до фактора. Враховуючи наведене не може бути доказом переходу до позивача права вимоги за згаданими кредитними договорами також і Договір факторингу № 1706/01 від 17.06.2015р., оскільки такий не містить відомостей про такі кредитні договори. «ОСОБА_3 з додатку № 1 до договору факторингу № 1706/01 від 17.06.2015р.» взагалі не може братися до уваги, оскільки такий витяг складено представником позивача і він не містить підписів представників сторін за цим договором і не скріплений відтисками печаток сторін. Враховуючи наведені обставини, просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне.

15.08.2013р. між ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 500/7538BCL1А на суму 10600 грн., а 04.10.2013р. кредитний договір № 613/7538BCL1A на суму 5300 грн.

Так, позивач покликався на те, що 30.07.2014р. між ПАТ «Платинум Банк» і ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» укладено договір факторингу № 20140730-Г, згідно з яким до ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» перейшло право вимоги за вищевказаними кредитними договором. В подальшому, 17.06.2015р. між ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» і позивачем укладено договір факторингу № 1706/1, згідно з яким до позивача перейшло право вимоги за вищевказаними кредитними договорами.

Разом з тим, дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що ПАТ «Платинум Банк» і ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» укладено зазначений договір і того, що в результаті укладення такого договору до ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитними договорами № 500/7538BCL1А від 15.08.2013р. та № 613/7538BCL1A від 04.10.2013р.

Крім того, необхідне зазначити, що лише договір факторингу з відповідними додатками до нього, у разі наявності таких, який містить відомості про кредитний договір, боржника, розмір заборгованості боржника, наявну на час укладення такого договору та розмір заборгованості боржника, право вимоги щодо яких є предметом договору факторингу, є належним та допустимим доказом переходу права вимоги від одного кредитора до іншого.

Однак, в порушення приписів ст. ст. 13, 81 ЦПК України позивачем не надано, а в матеріалах справи відсутня належним чином завірена копія договору факторингу № 20140730-Г від 30.07.2014р., з додатками, у разі наявності таких, укладеного між ПАТ «Платинум Банк» і ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», який би підтверджував факт переходу до ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» права вимоги за вищевказаними кредитними договорами.

При цьому, суд вважає безпідставними покликання позивача на те, що він був позбавлений можливості надати суду відповідні докази, оскільки листами від 02.02.2016р. ПАТ «Платинум Банк» і ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» відмовили у наданні позивачу договору факторингу № 20140730-Г від 30.07.2014р. чи належним чином засвідченої його копії.

Згідно з приписами ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

Однак, в процесі розгляду справи позивач, незважаючи на наявність відповідного права, не звертався до суду з заявою про витребування доказів, а з урахуванням приписів ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України докази подаються учасниками справи та збирання доказів не є обовязком суду.

Так само, не може бути визнаний належним і допустимим доказом переходу до позивача права вимоги до відповідача за кредитними договорами № 500/7538BCL1А від 15.08.2013р. та № 613/7538BCL1A від 04.10.2013р. і Договір факторингу № 1706/01 від 17.06.2015р., укладений між ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» і позивачем.

Судом встановлено, що за договором факторингу № 1706/01 від 17.06.2015р. Фактор (позивач) передає грошові кошти, що дорівнюють Ціні Продажу, в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору Права Вимоги до Боржників, зазначених в реєстрі Заборгованостей (Додаток № 1 до цього Договору), в розмірі Портфеля Заборгованості. Пунктом 14.7. договору факторингу № 1706/01 від 17.06.2015р. встановлено, що до нього додається, зокрема, Додаток № 1 Реєстр заборгованостей, який складає невідємну частину Договору.

Такими чином, належним і допустимим доказом переходу до позивача права вимог за вищевказаним договором факторингу, крім самого договору є також Додаток № 1, в якому зазначено чіткий перелік кредитних договорів та розміру заборгованості за такими договорами, право вимоги щодо стягнення якої належить Клієнту і відчужується Фактору.

Разом з тим, в порушення вимог ст. ст. 13, 81 ЦПК України позивачем не надано доказів того, що за договором факторингу № 1706/01 від 17.06.2015р. до нього перейшло право вимоги до відповідача за кредитними договорами № 500/7538BCL1А від 15.08.2013р. та № 613/7538BCL1A від 04.10.2013р. Зокрема, текст договору, копія якого надана позивачем, не містить відповідних відомостей.

Крім того, ОСОБА_3 з додатку № 1 до договору факторингу № 1706/01 від 17.06.2015р., долучений до позовної заяви, є неналежним і недопустимим доказом, оскільки такий витяг складено і підписано представником позивача, незважаючи на те, що Додаток № 1 до договору факторингу № 1706/01 від 17.06.2015р. складається та підписується уповноваженими представниками сторін даного договору.

За наведених обставин, суд вважає, що позивачем не доведено в установленому законом порядку обставин, на які він покликався як на підставу своїх вимог в частині тверджень про перехід до нього права вимоги за кредитними договорами № 500/7538BCL1А від 15.08.2013р. та № 613/7538BCL1A від 04.10.2013р., а відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за вказаними кредитними договорами не підлягають до задоволення.

Окрім того, під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості, складеного станом на 14.06.2018р., така заборгованість за договором № 500/7538BCL1А від 15.08.2013р. становила 24676,2 грн. і складалась з: 14218,81 грн. пеня за порушення графіку погашення заборгованості; 1560,54 грн. заборгованість за відсотками; 8896,85 грн. тіло кредиту (прострочена заборгованість по кредиту).

Заборгованість відповідача за кредитним договором № 613/7538BCL1A від 04.10.2013р. станом на 14.06.2018р. становила 11474,98 грн., яка складалась з: 6218,68 грн. пеня за порушення графіку погашення заборгованості; 8166,23 грн. заборгованість за відсотками; 4440,07 грн. тіло кредиту (прострочена заборгованість по кредиту).

Також судом встановлено і це визнається сторонами, що 11.11.2015р. відповідач частково погасила існуючу заборгованість, сплативши 10 000 грн. за кредитним договором № 500/7538BCL1А від 15.08.2013р. та 5000 грн. за кредитним договором № 613/7538BCL1A від 04.10.2013р.

Частиною 1 статті 534 ЦК України встановлено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Згідно з умовами п. 2.10. Кредитного договору № 500/7538BCL1A від 15.08.2013р. грошові кошти, які вносяться позичальником на погашення кредиту, спрямовуються на погашення в наступній черговості: для сплати простроченої заборгованості за кредитом; на погашення заборгованості за кредитом в сумі щомісячного платежу; на оплату неустойки за кредитом; на дострокове погашення кредиту. Банку належить право в односторонньому порядку змінювати черговість погашення позичальником обовязкових платежів за цим договором.

Аналогічна умова міститься в п. 1.2. Кредитного договору № 613/7538BCL1A від 04.10.2013р.

Враховуючи наявні у справі докази, суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що кошти, сплачені відповідачем ОСОБА_2 11.11.2015р. були спрямовані на погашення заборгованості з урахуванням порядку, встановленого п. 1.2. кредитних договорів № 500/7538BCL1А від 15.08.2013р. та № 613/7538BCL1A від 04.10.2013р. Зокрема, дана обставина підтверджується позивачем у позовній заяві, де останній стверджує, що у звязку з частковим виконання відповідачем своїх обовязків, її заборгованість за кредитним № 500/7538BCL1A від 15.08.2013р. становить 14738,87 грн. і така складається з: 457,39 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 0 грн. заборгованості по процентам та комісією; 14281,48 грн. пеня; а заборгованість за кредитним договором № 613/7538BCL1A від 04.10.2013р. становить 6474,98 грн., яка складається з: 256,03 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 0 грн. заборгованості по процентам та комісією; 6218,68 грн. пеня.

Крім того, позивачем не надано суду, а матеріали справи не містять доказів того, що ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було змінено порядок черговості погашення заборгованості, встановлений п. 1.2. кредитних договорів № 500/7538BCL1А від 15.08.2013р. та № 613/7538BCL1A від 04.10.2013р.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що твердження позивача, викладені в заяві про уточнення позовних вимог, про те, що сплачені відповідачем кошти були спрямовані на погашення існуючої заборгованості в порядку черговості, визначеної ст. 534 ЦК України, а не умовами кредитних договорів, є безпідставними і таким, що не підтверджуються належними і допустимими доказами.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що покликання позивача на наявність у відповідача заборгованості за кредитними договорами в розмірі, зазначеному в уточненій позовній заяві, спростовується наявними у справі доказами.

Щодо заяви відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені за порушення графіку погашення кредитної заборгованості, то суд приходить до наступного висновку.

Згідно з приписами п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Так, в судовому засіданні встановлено, що останній платіж за кредитними договорами № 500/7538BCL1A від 15.08.2013р. та № 613/7538BCL1A від 04.10.2013р. відповідач здійснила 11.11.2015р.

Також встановлено, що з вимогам про стягнення з відповідача пені за порушення графіку погашення заборгованості позивач звернувся до суду лише 26.12.2016р., тобто з пропуском строку позовної давності, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесенням ним рішення.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Разом з тим, відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, оскільки позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження свої вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТзОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду.

Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95, 141, 258, 263-265,268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №500/7538ВСL1A від 15 серпня 2013 року та за кредитним договором №613/7538ВСL1A від 04.10.2013 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення виготовлено 05.12.2018 року.

Суддя ОСОБА_3