Справа № 587/97/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року Сумський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді - Черних О.М.

секретаря судового засідання - Скрипка - Соіна О.О.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Грек В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» (вул. Горького , 58, м. Суми, 1), третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (вул. Троїцька, буд. 5, м. Суми, )

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась з позовом до ПАТ «Сумське НВО» про встановлення факту проживання однією сім'єю: ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 з нею - ОСОБА_3 з 01 січня 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 та стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування позову зазначила, що вона з ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі з 09 жовтня 1970 року по 14 вересня 2001 року. При цьому зазначила, що не зважаючи на офіційне розлучення, вони продовжували проживати однією сім'єю, продовжували виховувати своїх доньок, вели спільне господарство, а коли ОСОБА_4 хворів вона за ним піклувалась, а після смерті всі витрати пов'язані з похованням взяла на себе, а тому просила встановити факт проживання з ним однією сім'єю, вказавши, що даний факт їй необхідний для стягнення моральної шкоди з ПАТ «Сумське НВО», оскільки ОСОБА_4 майже 38 років перебував у трудових відносинах з відповідачем і під час виконання трудових обов'язків отримав професійне захворювання з діагнозом хронічне обструктивне захворювання легень, йому було встановлено групу інвалідності безтерміново. У зв'язку зі смертю чоловіка, позивач зазнала моральних страждань. Втрата близької людини призвела до зміни звичайного розкладу життя. Зазначає, що вона залишилась на самоті, постійно згадує свого чоловіка - людину, з якою мала намір прожити все життя. Вказала, що вона постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про смерть чоловіка не покидають її до теперішнього часу. А тому просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 150 000 грн.

Представник позивача - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив їх задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на підстави викладені в письмовому відзиві (а.с. 31-33)

Третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в судове засідання не з'явились, направили суду заяву, в якій просили справу слухати у відсутність представника.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 жовтня 1970 року по 14 вересня 2001 року, що підтверджується копіями свідоцтв про одруження та розірвання шлюбу (а.с. 10,43).

Від шлюбу мають двох дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 11,12)

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 20)

Пунктом 5 частини 1 статті 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Встановлення в судовому порядку факту проживання однією сім'єю ОСОБА_3 з померлим ОСОБА_4 необхідно позивачці для вирішення питання щодо стягнення моральної шкоди завданої смертю особи, яка проживала однією сім'єю.

Факт постійного проживання однією сім'єю ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 з ОСОБА_3, підтверджується як письмовими доказами, наданими суду, так і показами свідків, які вказали, що за життя померлий та позивач підтримували родинні стосунки та проживали однією сім'єю за однією адресою між собою.

Так, свідок ОСОБА_5, суду пояснила, що вона є донькою позивачки та ОСОБА_4 Вказала, що батьки постійно проживали разом, розлучення було фіктивне. Коли хворів батько мати за ним доглядала, піклувалась, вони вели спільне господарство. Мати була зареєстрована в АДРЕСА_4, а батька зареєстрували в АДРЕСА_5, з однією метою, щоб він проходив лікування в м. Суми, хоча фактично він проживав разом з матір'ю, де він фактично і помер. При цьому вказала, що мати і досі не може прийти до себе, постійно про нього згадує і плаче, вона навіть намагалась її відвести до психолога, дуже переживає за її стан.

Свідок ОСОБА_6, вказала, що вона є сусідкою ОСОБА_3 та покійного ОСОБА_4 При цьому зазначила, що вони дуже порядні люди, постійно проживали разом, вели спільне господарство, ходили завжди разом, вона навіть не підозрювала, що вони розлучені. ОСОБА_3 доглядала за своїм чоловіком, піклувалась за нього, оскільки він дуже хворів. На даний час вона перебуває в дуже пригніченому стані, постійно згадує його і скаржиться, що залишилась сама, що їй його дуже не вистачає.

Свідок ОСОБА_7 суду також підтвердив, той факт, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали разом, вели спільне господарство.

Дані покази свідків узгоджуються з наданими позивачкою письмовими доказами.

Так, як вбачається з довідки Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області від 15 лютого 2018 року за адресою: АДРЕСА_2 був зареєстрований ОСОБА_4 з 13 жовтня 1993 року по 08 листопада 2007 року, на даний час за даною адресою зареєстрована ОСОБА_3 (а.с. 46-49)

При цьому судом встановлено, що смерть ОСОБА_4 настала в квартирі АДРЕСА_3, що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть № 159 (а.с. 19).

Таким чином, суд вважає доведеним факт постійного спільного проживання однією сім'єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 з 01 січня 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_4.

Крім того судом встановлено, що ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське НВО» з 22 листопада 1965 року по 23 травня 2003 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 13-16).

Актом розслідування професійного захворювання від 23 квітня 2003 року встановлено, що ОСОБА_4 встановлено хронічне захворювання у виді хронічного обструктивного бронхіту токсипилевий етиології І-ІІ стадії, фаза нестійкої ремісії, дискинизія бронхів І ст., емфізема легень І ст., ДН1 перший ст., нейросенсорна туговухість зі значною ступеню зниження слуху ІV ст. , травматична ампутація І-ІІ ст. пальця правої стопи, згідно якого встановлено, що дане захворювання виникли внаслідок недосконалий технологічний процес при проведенні робіт, не ефективна вентиляція, неефективність засобів індивідуального захисту органів слуху (а.с. 27).

Довідкою МСЕК серії АА № 0002763 від 21 грудня 2017 року встановлено причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом (а.с. 21).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей.

Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р., абзацу 4 ст.1, підпункту "є"ч. 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей.

Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності "від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні даного спору щодо відшкодуванню моральної шкоди, завданої внаслідок смерті у зв'язку із професійним захворюванням, слід застосовувати норми цивільного законодавства України, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім'єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв'язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров'я на виробництві.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України(для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Суд вважає, що у зв'язку зі смертю ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв'язку з професійним захворюванням, позивачці, як особі яка проживала з ним однією сім'єю спричинено моральну шкоду, пов'язану із втратою рідної людини, позбавлено моральної підтримки, що призвело до душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв'язків.

Враховуючи вищевикладене, та наявність доказів причинного зв'язку між діями відповідача і настанням смерті ОСОБА_4 внаслідок професійного захворювання, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Визначаючи розмір моральної шкоди, якій підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України № 42310/04 від 21.04.2011 року, роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

З урахуванням викладеного, враховуючи глибину та тривалість моральних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивачки, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 80000 грн., що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 141 ЦПК необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 352,40 витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 800 грн., оскільки позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, тому він стягується з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 263,265, 273 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 (АДРЕСА_6 до публічного акціонерного товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» (м. Суми, вул. Горького, 58), третя особа: управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області (м. Суми, вул. Троїцька, 5), про встановлення факту проживання однією сім'єю та стягнення моральної шкоди) - задовольнити частково.

Встановити проживання однією сім'єю ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 з ОСОБА_3 з 01 січня 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», на користь ОСОБА_3 80000 (вісімдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» - 800,00 гривень судового збору на користь держави.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_3 352,40 гривень у відшкодування витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Черних