"05" квітня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді Астахової О.О.,
при секретарі: Полторак І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,
Позивач звернулась до суду із позовом в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування.
На даний час вона планує продати належну їй квартиру, а тому 09 лютого 2016 року разом з донькою зареєстрували своє місце проживання за іншою адресою.
Відповідач ОСОБА_2, зареєстрований у вказаній квартирі з 07 березня 2012 року, однак в помешканні не проживає та ніколи з моменту реєстрації не проживав. Відповідач особистих речей в квартирі не має, витрати по комунальних послугах не сплачує, квартирою не цікавиться, але при цьому з реєстраційного обліку не знімається, що змушує позивача звернутись з даним позовом до суду.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги у повному обсязі та виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява, просила їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову або заяв з проханням проводити розгляд справи у його відсутність до суду не надійшло.
Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 05 квітня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антоновою С.М. за реєстровим №2011, належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 10).
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 23 травня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1 після розірвання шлюбу відновила прізвище "ОСОБА_1" (а.с. 11).
Згідно із довідкою №02/04/11-135, виданою 11 квітня 2017 року Комунальним концерном «Центр комунального сервісу», у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована одна особа: відповідач по справі - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 07 березня 2012 року (а.с. 12).
За даними актів від 24 лютого 2016 року та 25 квітня 2017 року, затверджених начальником ЖЕД № 407, ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 фактично не проживає з дня прописки (а.с. 8-9).
Факт непроживання відповідача у вказаній квартирі в судовому засіданні також підтвердила допитана в якості свідка ОСОБА_3
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи позивача знаходять своє підтвердження матеріалами справи і відповідач ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 понад однин рік.
Оскільки відповідачем не надано доказів поважності причин його відсутності у вказаній квартирі понад один рік, інших домовленостей між власником житла і відповідачем на користування цим житлом у разі його відсутності понад один рік, судом не встановлено, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за подання позову до суду у розмірі 1280,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на її користь.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12-13, 141, 206, 258-259, 265, 268, 280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 16, 405 Цивільного кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку: квартири АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити рішення суду до Апеляційного суду м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.