Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 759/10739/16-ц

провадження № 61-16092св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, Публічне акціонерна товариство «Страхова компанія «Країна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року у складі судді Сенька М. Ф. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 09 березня 2017 року від у складі колегії суддів: Панченка М. М., Ратнікової В. М., Борисової О. В.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (далі - ПАТ «СК «Країна») про стягнення майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27 травня 2016 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем «ЗАЗ-110307», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснила наїзд на автомобіль «Ford Mondeo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить йому на праві власності.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 30 червня 2016 року винною у ДТП визнано ОСОБА_3

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована у ПАТ «СК «Країна» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 травня 2016 року № АІ/9522683 (далі - Поліс № АІ/9522683).

Відповідно до ремонтної калькуляції від 29 червня 2016 року № 40116, зробленої представником ПАТ «СК «Країна», розмір відновлювальних робіт його транспортного засобу складає 10 528,39 грн, тоді як відповідно до звіту від 06 липня 2016 року № 101/07/16, наданого незалежним оцінювачем, ? 14 025,62 грн.

30 травня 2016 року він звернувся до ПАТ «СК «Країна» із заявою про вчинення ДТП, а 07 червня 2016 року ? із заявою про виплату страхового відшкодування. Проте ПАТ «СК «Країна» відмовило йому у здійснені страхового відшкодування, пославшись на нікчемність Полісу № АІ/9522683. ОСОБА_3 також не відшкодувала йому завдану шкоду.

Із урахуванням наведеного, позивач просив суд стягнути солідарно із ОСОБА_3, ПАТ «СК «Країна» на його користь 14 025,62 грн на відшкодування майнової шкоди, 1 500,00 грн - витрати, пов'язані із проведенням оцінки вартості завданої шкоди, 551,20 грн - судових витрат.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_2 10 528,39 грн на відшкодування майнової шкоди. У задоволенні решти вимог позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що підстави для звільнення ПАТ «СК «Країна» від виплати страхового відшкодування відсутні, оскільки ним не доведено, що ОСОБА_3 при укладенні договору страхування умисно приховала наявність інших договорів страхування. Вимоги позивача до ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки заподіяна позивачу шкода не перевищує межі ліміту відповідальності за страховим договором, а доводи про солідарну відповідальність відповідачів засновані на неправильному тлумаченні закону.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 09 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «СК «Країна» відхилено. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що посилання позивача на пункт 3 частину першу статті 989 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є безпідставними, оскільки вказана норма передбачає обов'язок страхувальника повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо одного об'єкта страхування. У зазначених ПАТ «СК «Країна» договорах об'єктом страхування є не транспортний засіб, а цивільно-правова відповідальність двох різних осіб, а тому договір страхування, укладений між відповідачами, не є нікчемним.

У квітні 2017 року ПАТ «СК «Країна» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 09 березня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували статтю 989 ЦК України та положення статті 17 Закону України «Про обов'язкового страхуванні цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). ОСОБА_3 не повідомила страхувальника про існування інших договорів страхування забезпеченого транспортного засобу, тому Поліс № АІ/9522683у силу вимог пункту 3 частини першої статті 989 ЦК України є нікчемним, а обов'язок ПАТ «СК «Країна» виплатити позивачу страхове відшкодування відсутній. У оспорюваних правовідносинах страхове відшкодування повинно здійснюватися відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/2757330 (далі - Поліс № АЕ/2757330), укладеного між попереднім власником забезпеченого транспортного засобу та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Нова» (далі - ПрАТ «СК «Нова»). Також, суд не залучив до участі у справі належного відповідача, чим порушив норми процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу та надано строк на подання заперечень.

У травні 2017 року від ОСОБА_2 надійшли заперечення на касаційну скаргу ПАТ «СК «Країна», в яких заявник просить відхилити указану касаційну скаргу та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню. Крім цього, заявник просив змінити рішення судів попередніх інстанцій і задовольнити позов у повному обсязі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ПАТ «СК «Країна» підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 27 травня 2016 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем «ЗАЗ-110307», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснила наїзд на автомобіль «Ford Mondeo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2 на праві власності.

Відповідно до автотоварознавчого звіту від 06 липня 2016 року № 101/07/16, виконаного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, розмір майнового збитку, заподіяного ОСОБА_2, внаслідок пошкодження належного йому автомобіля, складає 14 025,62 грн.

Цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи ОСОБА_3 застрахована ПАТ «СК «Країна», відповідно до Полісу № АІ/9522683 із лімітом відповідальності у розмірі 50 000,00 грн та нульовою франшизою.

07 червня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «СК «Країна» із заявою про виплату страхового відшкодування.

У листі від 29 серпня 2016 року № 8893 ПАТ «СК «Країна» повідомило позивача, що згідно з відомостями єдиної централізованої бази даних Моторно (транспортно) страхового бюро України (далі - МТСБУ) транспортний засіб «ЗАЗ 110307-42», номер кузова НОМЕР_4, державний реєстраційний номер НОМЕР_5, на момент вчинення ДТП був застрахований у ПрАТ «СК «Нова» згідно з Полісом № АЕ/2757330, який укладений раніше ніж Поліс № АІ/9522683. У зв'язку із цим, ПАТ «СК «Країна» відмовив ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування, так як Поліс № АІ/9522683 є нікчемним.

Відповідно до пункту 2.1 Закону відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката) (частина перша статті 981 ЦК України).

Відповідно до пункту 22.1 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Частково задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що підстави для звільнення ПАТ «СК «Країна» від виплати страхового відшкодування відсутні, оскільки ним не доведено, що ОСОБА_3 при укладенні договору страхування умисно приховала наявність інших договорів страхування. Положення пункту 3 частини першої статті 989 ЦК України не застосовуються до оспорюваних правовідносин, оскільки у зазначених ПАТ «СК «Країна» договорах об'єктом страхування є не транспортний засіб, а цивільно-правова відповідальність двох різних осіб, тоді як вказана норма передбачає обов'язок страхувальника повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо одного об'єкта страхування.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не можна, оскільки вони є помилковими, з огляду на таке.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним .

Згідно з абзацом першим частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 989 ЦК України, страхувальник зобов'язаний при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об'єкта, який страхується. Якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об'єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним.

Пункт 17.1 статті 17 Закону передбачає, що при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

Отже, чинне законодавство дозволяє страхувальнику укладати декілька договорів страхування одного об'єкта з різними страховиками. У разі наявності на момент укладення договору страхування іншого чинного договору страхування того ж самого об'єкта від тих саме ризиків, страхувальник зобов'язаний повідомити про це страховика. Невиконання такого обов'язку тягне за собою нікчемність нового договору страхування.

Відповідно до положень статті 20-1 Закону у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії. У разі відчуження забезпеченого транспортного засобу права та обов'язки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність.

Тобто, при зміні власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування, укладений з попереднім власником залишається чинним для нового власника, який набуває прав та обов'язків страхувальника.

Згідно з випискою із відомостей єдиної централізованої бази даних МТСБУ транспортний засіб «ЗАЗ 110307-42», номер кузова НОМЕР_4, державний реєстраційний номер НОМЕР_5, на момент вчинення ДТП був забезпечений згідно з Полісом № АЕ/2757330, укладеним між ОСОБА_6 (попередній власник транспортного засобу) та ПрАТ «СК «Нова».

Таким чином, між ОСОБА_3, як новим власником транспортного засобу, та ПрАТ «СК «Нова» виникли договірні правовідносини на підставі Полісу № АЕ/2757330, що узгоджується із вимогами статті 20-1 Закону.

Враховуючи те, що під час укладення новим власником транспортного засобу Полісу № АІ/9522683, транспортний засіб «ЗАЗ-110307», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, було застраховано у ПрАТ «СК «Нова», Поліс № АЕ/2757330 був чинний як на момент укладення нового договору страхування, так і на момент настання страхового випадку, страхувальником при укладенні нового договору страхування не було повідомлено про наявність іншого договору страхування щодо забезпечуваного транспортного засобу «ЗАЗ-110307», Верховний Суд приходить до висновку, що за вказаних обставин Поліс № АІ/9522683, укладений із ПАТ «СК «Країна», у силу пункту 3 частини першої статті 989 ЦК України є нікчемним.

Отже, у цьому випадку, ПАТ «СК «Країна» не є відповідальною особою за відшкодування майнової шкоди, завданої транспортному засобу позивача внаслідок ДТП за участю транспортного засобу «ЗАЗ-110307», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який забезпечений за Полісом АЕ/2757330, укладеним із ПрАТ «СК «Нова», чинним на момент вчинення ДТП, а тому відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПУ України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Вищевикладене свідчить про те, що судами встановлено всі обставини справи, однак неправильно застосовано норму матеріального права, яка підлягала застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому оскаржувані рішення підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення.

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, а відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на висновок щодо суті касаційних скарг та відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПАТ «СК «Країна» про стягнення майнової шкоди завданої внаслідок ДТП, сплачений ПАТ «СК «Країна» у зв'язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції судовий збір у розмірі 606,33 грн та у суді касаційної інстанції судовий збір у розмірі 661,44 грн підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ПАТ «СК «Країна».

Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 09 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» 606,33 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 661,44 грн судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик