ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 638/13998/14-ц

провадження № 22ц/818/52/18

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря: Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач: ПАТ «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Український завод електрообладнання»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Український завод електрообладнання» про стягнення заборгованості, з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова, постановлене 05 лютого 2015 року, під головуванням судді Цвіри Д.М., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалось на те, що 11 червня 2013 року Публічне акціонерне товариство «Астра Банк» (далі - ПАТ «Астра Банк», первісний кредитор) та ТзОВ «НВО «Український завод електрообладнання» уклали кредитний договір (далі - кредитний договір). Згідно з його умовами банк надав позичальнику відновлювальну кредитну лінію та кредит у розмірі 3 919 800,00 грн строком до 10 червня 2016 року зі сплатою 19,5% річних. 11 червня 2013 року для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ «Астра Банк» і ОСОБА_1 уклали договір поруки (далі - договір поруки). 2 грудня 2013 року ПАТ «Астра Банк» і ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Позичальник зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 22 липня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 4 591 444 грн 07 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 3 919 800 грн, нарахованих відсотків за кредитом - 617 324 грн 77 коп., пені за несвоєчасне повернення відсотків - 28 837 грн 75 коп., пені за несвоєчасне повернення боргу -27 481 грн 56 коп.

З огляду на вказане позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивач не надав належних доказів на підтвердження факту відступлення на його користь первісним кредитором права вимоги за кредитним договором і за договором поруки.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2015 року в частині позову ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Український завод електрообладнання» про стягнення заборгованості - скасовано і провадження у справі у цій частині закрито. В іншій частині рішення залишено без змін.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог до позичальника, апеляційний суд вказав, що вони мають бути розглянуті за правилами господарського судочинства.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині вимог до поручителя, апеляційний суд констатував, що у позивача була реальна процесуальна можливість надати докази на підтвердження факту переходу до нього права вимоги від первісного кредитора, але позивач вчасно такі докази не надав, притримавши їх для подальшого апеляційного розгляду.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2018 року скасовано в частині закриття провадження щодо позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Український завод електрообладнання» про стягнення заборгованості, а матеріали справи передано до Апеляційного суду Харківської області для продовження розгляду у цій частині. В іншій частині залишено без змін.

Постанова мотивована тим, що лише з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, якщо сторонами цього основного зобов'язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб'єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. Відтак, тільки з 15 грудня 2017 року у випадку об'єднання позовних вимог щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договору поруки, укладеного для забезпечення основного зобов'язання, спір має розглядатися за правилами господарського чи цивільного судочинства залежно від сторін основного зобов'язання. Тому цей спір за позовом кредитора-юридичної особи до позичальника-юридичної особи і поручителя-фізичної особи, ініційований у суді на підставі процесуальних норм, які діяли до 15 грудня 2017 року, підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками судів, які вважали встановленими, що позивач не подав до суду першої інстанції докази на підтвердження факту відступлення на його користь первісним кредитором права вимоги за кредитним договором і за договором поруки. А подаючи такі докази до апеляційного суду, не обґрунтував поважність причин їх неподання до суду першої інстанції.

Отже предметом апеляційного перегляду на цей час є апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк» на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2015 року в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Український завод електрообладнання» про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати вказане заочне рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу представник ПАТ «Дельта Банк» вказує на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права. Наполягає на тому, що наявні у матеріалах справи докази свідчать про перехід до нього права вимоги за кредитним договором від первісного кредитора. Звертає увагу на те, що безпосередньо до позову були додані копії договору купівлі-продажу права вимоги, акт приймання-передачі та інші документи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК).

Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства - суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 червня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» (кредитор) та ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Український завод електрообладнання» (позичальник) укладено генеральний кредитний договір № 96003 кредитор відкриває позичальнику відновлювану кредитну лінію, а позичальник зобов'язується повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування отриманими кредитними коштами та комісії в порядку, розмірі та у строк, що передбачені цим Договором та договорами про внесення змін та доповнень до цього Договору.

Відповідно до договору поруки № 96003/П-1 укладеного 11.06.2013 року між ПАТ «Астра Банк» (банк), ОСОБА_1 (поручитель) та ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Український завод електрообладнання» (позичальник) сторони цього договору встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати в повному обсязі по зобов'язанням позичальника, які виникають з умов Генерального кредитного договору № 96003 від 11.06.2013 року з усіма змінами та доповненнями до нього, за умови якого Банк надає позичальнику кредит у розмірі 3 919 800 грн., а позичальник зобов'язується перед банком повернути кредитні кошти, шляхом сплати суми кредиту (частин кредиту), згідно з графіком погашення суми кредиту до кредитного договору, та щомісячної сплати процентів в розмірі 19,5 процентів річних, комісій, а також штрафів та пені, в строки та на умовах, обумовлених кредитним договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За нормами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Передача права вимоги (цесія) являє собою заміну кредитора в зобов'язанні шляхом передачі ним своїх прав іншій особі за відповідним правочином (договором), що передбачено у п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України. На підставі такого договору до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, ч. 1 ст. 514 ЦК України.

Згідно до ч. 3 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

ПАТ «Дельта Банк» наполягає на тому, що наявні у матеріалах справи докази, які були додані до позовної заяви свідчать про перехід до нього права вимоги за кредитним договором від первісного кредитора.

Матеріалами справи підтверджено, що разом із позовною заявою позивачем до суду були подані додатки, серед яких копія договору купівлі-продажу прав вимоги від 02.08.2013 року, копія договору про внесення змін № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 02.08.2013 року, укладеного 19.12.2013 року, копія витягу з додатку І. (Перелік договорів та Купівельна ціна за Права вимоги) до договору купівлі-продажу прав вимоги від 02.08.2013 року, копія акту приймання-передачі прав вимоги до догоовру купівлі-продажу прав вимоги від 02.08.2013 року.

Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 02.12.2013 року, укладеного між ПАТ «Астра Банк» (продавець) та ПАТ «Дельта Банк» (покупець), продавець бажає продати (відступити), а покупець бажає купити (прийняти) право вимоги за винагороду та на умовах, що визначені у цьому договорі. Продавець і покупець бажають встановити у цьому Договорі умови, на яких продавець (відступає), а покупець купує та приймає право вимоги.

Згідно п. 2.3 цього договору право вимоги переходять від продавця до покупця та обов'язки продавця передати право вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем Акту приймання-передач прав вимоги.

Згідно п. 1.1 цього договору Акт приймання прав вимоги - означає письмовий акт, який укладається між сторонами та яким документально оформляється фактична передача прав вимоги від продавця до покупця.

Матеріали справи містять копію акту приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року у простій письмовій формі, за змістом якого відповідно до п. 2.3 договору купівлі-продажу продавець передав, а покупець прийняв права вимоги, зазначені у додатку до цього Акту, який є його невід'ємною частиною, що посвідчує факт здійснення відступлення права вимоги (а.с. 82).

Однак зазначеного додатку до Акту приймання прав вимоги суду першої інстанції надано не було.

Додаток до договору купівлі-продажу права вимоги, який містить перелік договорів та купівельну ціну права вимоги (а.с. 67-68, 79-81, 150-152 том 1), не є достатнім та беззаперечним доказом отримання позивачем права вимоги до відповідача, оскільки за умовами договору між первісним кредитором та ПАТ «Дельта Банк» право вимоги від продавця до покупця та обов'язки продавця передати право вимоги переходять та вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем Акту приймання-передачі прав вимоги.

Копія додатку до Акту приймання права вимоги була надана позивачем лише в ході апеляційного провадження апеляційному суду, однак позивачем не були повідомлені причини неподання такого доказу суду першої інстанції.

У колегії суддів відсутні підстави вважати, що неподання зазначеного доказу до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Перешкод об'єктивного характеру у вчасному наданні до суду вказаного нового доказу отже і вичерпних підстав для його дослідження апеляційним судом - не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність факту передачі позивачу за вказаним договором купівлі-продажу прав вимоги від 02.12.2013 року.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом (частини перша - третя статті 10 ЦПК України в редакції, що діяла на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій). Змістовно близькі приписи закріплені і в частинах першій - третій статті 12 ЦПК України в редакції, що набрала чинності 15 грудня 2017 року.

Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті (частина друга статті 27 ЦПК України в редакції, що діяла на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 131 того ж кодексу.

Частиною 1, 2 ст. 131 ЦПК України (яка діяла на час розгляду вказаної справи), передбачено, що сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог, відповідає вимогам закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2015 року в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Український завод електрообладнання» про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна