РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2571/17

14 травня 2018 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді Грипіч Л. А.

з участю секретаря Федас І. О.

за участі позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі і гідності.

Мотивуючи свої позовні вимоги покликався на те, що поширена відповідачем інформація про його протиправні дії є недостовірною і такою, що порушує його права на повагу до його честі, гідності та ділової репутації, просив суд зобов'язати відповідача ОСОБА_2 вибачитись перед позивачем в залі судового засідання Костопільського районного суду, стягнути з відповідача на його користь 5000 грн у відшкодування завданої моральної шкоди .

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Пояснив, що повідомлення відповідача такого роду, як звернення до Костопільського РВ ГУНП та Костопільської РДА - це цілеспрямовані дії, направлені на приниження його честі, гідності та ділової репутації. Така інформація є недостовірною, не відповідає дійсності, порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації і ставить під сумнів його професійні якості як лікаря. Внаслідок поширення відповідачем негативної інформації та висловлювань на його адресу, він перебуває у стані морального пригнічення та дискомфорту, втратив спокій, відчуває моральні страждання, а це негативно впливає на самопочуття, настрій, є образливим та призвело до душевних переживань, що свідчить про заподіяння йому моральної шкоди, яку він визначив в розмірі 5000 грн. і просив суд стягнути з відповідача на користь благодійного фонду допомоги онкохворим.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти позову та зазначив, що у нього з позивачем виник конфлікт через його некоректну поведінку та негативне ставлення, як лікаря-онколога до його хворого батька.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заявлені вимоги позивача ОСОБА_1 частково обґрунтованими.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 24 листопада 2017 року відповідач ОСОБА_2 звернувся на прийом до лікаря - онколога поліклінічного відділення ЦРЛ ОСОБА_1 з приводу отримання знеболюючих наркотичних препаратів для онкохворого батька. Під час розмови відповідач перебував в збудженому стані, поводив себе некоректно, обізвав лікаря «хамом», звинуватив позивача у використанні ненормативної лексики під час спілкування з пацієнтами, у "хамстві " по відношенню до хворих ". Дані події відбулися в присутності медичного персоналу поліклініки .

Дану обставину підтвердив, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3, який працює лікарем-урологом і його кабінет розташований поряд з кабінетом позивача.

Показання свідка ОСОБА_4 суд не приймає до уваги, оскільки він не був присутнім під час події 24.11.2017 року.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 05.12.2017 року відповідач звернувся до Рівненської обласної державної адміністрації з скаргою на неправомірні дії лікаря -онколога Костопільської центральної районної поліклініки ОСОБА_1, в якій зазначав, що лікар вимагав надати хабара за виписку наркотичних засобів, під час спілкування з пацієнтами грубіянить та застосовує ненормативну лексику та просив здійснити перевірку з даного питання.

Відповідно до листа Костопільської центральної районної лікарні Костопільської районної ради Рівненської області від 14.12.2017 року за №2418/01-13/17, під час проведення перевірки звернення ОСОБА_2, обставини зазначені в скарзі не підтвердились.

Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Відповідно до статті 297 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом статей 94, 277 ЦК України, частини четвертої статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Із роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вбачається, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суд вирішуючи спір по суті позовних вимог рахує, що у своїй скарзі відповідач просив провести перевірку вказаних ним фактів, реалізувавши своє право на звернення. Зі змісту заяви убачається, що відповідач звернувся до Рівненської обласної державної адміністрації із скаргою на неправомірні дії лікаря-околога ОСОБА_1, як до компетентного органу, який уповноважений провести таку перевірку проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Однак, суд звертає увагу на те, що дійсно стиль викладення вищезазначеного матеріалу є доволі нетерпимим до позивача, жорстоким і таким, що може викликати обурення, почуття образи, а висловлювання відповідача ОСОБА_2 що лікар-онколог ОСОБА_1 під час спілкування з пацієнтами грубіянить та застосовує ненормативну лексику, з його боку присутнє "хамство " по відношенню до хворих " розцінює, як образу його особистості, тобто честі і гідності.

Із позовної заяви вбачається, що позивач просив спростувати розповсюджену щодо нього інформацію відповідачем шляхом публічного вибачення.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частина друга статті 16 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, містить перелік можливих способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно з абзацом 2 пункту 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не передбачений вказаними нормами закону.

Однак, суд рахує, що мало місце порушення права позивача на недоторканість його честі і гідності, яке підлягає захисту в судовому порядку, керуючись ч.2 ст.5 ЦПК України, визнає поширену відповідачем інформацію, такого змісту: "що лікар-онколог ОСОБА_1 під час спілкування з пацієнтами грубіянить та застосовує ненормативну лексику, з його боку присутнє "хамство " по відношенню до хворих " такою, що порочить і принижує честь та гідність позивача.

За таких обстаин, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності підлягає до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.4,5,10,11,12,13,229,258,265,268 ЦПК України, Конституції України, ст.ст.15,16,94,277,297 ЦК України, , суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності - задовольнити частково.

Визнати поширену відповідачем інформацію, такого змісту:"що лікар-онколог ОСОБА_1 під час спілкування з пацієнтами грубіянить та застосовує ненормативну лексику, з його боку присутнє "хамство " по відношенню до хворих " такою, що порочить і принижує честь та гідність позивача.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 травня 2018 року.

СуддяОСОБА_5