Справа № 159/3709/17
Провадження № 2/159/69/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

з участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідачів ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на частину нерухомого майна, яке набуте за час перебування у шлюбі, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на частину нерухомого майна, яке набуте за час перебування у шлюбі.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона та ОСОБА_5 з 17.02.2006 року по 25.01.2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.01.2016 року. Від шлюбу у позивача та відповідача ОСОБА_5 народилась донька - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після укладення шлюбу вони почали проживати у будинку батьків чоловіка. Зі згоди власника будинку ОСОБА_4 (батька відповідача), позивач та спільна з відповідачем донька були зареєстровані в будинку по вул. Фестивальній, 55 в м. Ковелі. Відповідач ОСОБА_4 надав їм для проживання одну кімнату.

В подальшому, в позивача та у відповідача ОСОБА_5 виникло бажання збільшити свою житлову площу шляхом добудови до кімнати, в якій вони проживали, на що відповідач ОСОБА_4 погодився. Отримавши відповідні консультації та роз'яснення, спільно із власником будинку було прийнято рішення про те, що останній надає згоду на виконання робіт щодо проведення добудови до будинку, а в подальшому побудовану ними частину будинку відчужить на їх користь. При цьому ОСОБА_4 вказував на доцільності саме такого порядку оформлення, оскільки разом із добудовою на їх користь мала б бути відчужена і належна йому кімната, яка в технічному паспорті відображена цифрами "1-7", загальною площею 17,2 кв.м.

Будівництво добудови до житлового будинку по вулиці Фестивальній, 55 в м. Ковелі тривало орієнтовно з 2007 року по кінець 2009 року. З метою облаштування двох окремих об'єктів нерухомого майна, будинок був реконструйований та після проведення добудови передбачав наявність двох квартир. Після здачі добудови в експлуатацію та оформлення усіх необхідних документів на ім'я ОСОБА_4, було видано нове свідоцтво про право власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна.

Після отримання відповідних документів, відповідач ОСОБА_4 розпочав вчиняти дії, які, на думку позивача, спрямовувались на реалізацію їх домовленості в частині юридичного оформлення набутого ними права власності на добудову. Зокрема, останнім було поділено належну йому земельну ділянку на дві окремих земельних ділянки площами 0,0133 кв.м. (під добудовою із врахуванням кімнати "1-7") та 0,047 кв.м. (під іншою частиною будинку).

В подальшому сімейні відносини між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 почали поступово погіршуватись і домовленість щодо документального оформлення набутого ними права власності на частину житлового будинку, яку вони спільно з ОСОБА_5 побудували, перестала реалізовуватись. Відповідачі перестали визнавати наявне у позивача право власності на частину будинку, а саме - на добудову "а1".

Позивачем стверджується, що все будівництво добудови "а1" проводилось за спільні сімейні кошти позивача та відповідача ОСОБА_5, а тому позивач вважає, що вказана добудова є їх спільною сумісною власністю, яка набута за спільні сімейні кошти в період перебування у шлюбі.

За даними інвентаризації КП "ВОБТІ" від 15.02.2010 року, прибудова "а1" від цілого будинку становить 30/100 часток. З огляду на те, що прибудова здійснювалась виключно за спільні сімейні кошти з ОСОБА_5, то позивач вважає, що вказану частину будинку вони набули у спільну сумісну власність подружжя.

На даний час зазначені обставини не визнаються відповідачами, а тому позивач змушена звертатись до суду за захистом свої прав.

В зв'язку з наведеним, покликаючись на норми чинного законодавства, що регулюють дані правовідносини, позивач просила суд визнати право спільної сумісної власності на 30/100 частин житлового будинку, який розташований по вул. Фестивальній, 55 в м. Ковелі, яке набуто ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за час перебування у шлюбі, визначивши належну позивачу частку у праві спільної часткової власності в розмірі 1/2, що становить 15/100 частин житлового будинку по вул. Фестивальній, 55 в м. Ковелі. Крім цього, позивач просила стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Просили задовольнити позов повністю.

Відповідачі та представник відповідача позовні вимоги не визнали повністю з тих підстав, що зазначена добудова була побудована за кошти ОСОБА_4 Останній проводив добудову для власних цілей і наміру відчужувати її не мав. Просили відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, з'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи письмові докази, прийшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову.

Так, судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_4 на праві приватної власності належить житловий будинок № 55 по вулиці Фестивальній в місті Ковелі Волинської області, згідно свідоцтва про право власності, виданого 12.02.2010 р. Ковельською міською радою на підставі рішення виконкому від 14.01.2010 р. № 7 /а.с. 7, 8/.

Відповідно до довідки Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області від 20.08.2009 року № 2465, було присвоєно адресний номер "1" квартирі площею 67,8 кв.м. в будинку № 55 по вул. Фестивальній в м. Ковелі та присвоєно адресний номер "2" квартирі площею 55,9 кв.м. у цьому ж будинку /а.с. 14/.

Разом з тим, згідно з технічним паспортом на вказаний житловий будинок, виготовленим КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" станом на 12.02.2010 року, житловий будинок № 55 по вул. Фестивальній в м. Ковелі зазначений як єдиний цілий обєкт нерухомості без виділення окремих квартир чи інших помешкань.

Матеріалами справи та наданими доказами, в тому числі і поясненнями свідків у суді, встановленим та доведеним є факт, що позивач ОСОБА_2 користується кімнатою 1-7, площею 17,2 кв. м.; кімнатою 1-8, площею 15,7 кв. м.; коридором 1-9, площею 5,5 кв.м.; кухнею 1-10, площею 10,8 кв. м.; ванною кімнатою 1-11, площею 6,7 кв. м. у згаданому житловому будинку.

В ході розгляду справи позивач вказувала на те, що добудова (спірні житлові приміщення) проводилась за її кошти та кошти бувшого чоловіка і її батьків.

Однак, дані доводи не заслуговують на увагу суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Як вбачається з будівельного паспорта на забудову земельної ділянки (добудова до житлового будинку ванни, кухні, коридору і розширення кухні з коридором) по вул. Фестивальна, 55 в м. Ковелі, забудовником зазначеної земельної ділянки є ОСОБА_4 /а.с. 65-78/.

Таким чином відповідач ОСОБА_4 є забудовником та власником житлового будинку.

Судом встановлено, що між сторонами відсутні будь-які належно оформлені домовленості щодо порядку користування спірними приміщеннями, чи щодо відчуження цих приміщень в користь позивача або ж її колишнього чоловіка ОСОБА_5

Позивач на спростування вищезазначених обставин доводів не навела та не надала суду належних та допустимих доказів, що добудовані приміщення до будинку мають статус окремого жилого приміщення в порядку, визначеному законом, а також, що спірні приміщення є її спільною сумісною власністю з бувшим чоловіком.

В судовому засіданні свідки як сторони позивача, так і сторони відповідачів, вказували на те, хто саме проводив будівельні роботи по вказаній добудові та за які саме кошти.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_4 на даний час є одноосібним власником спірного житлового будинку, суд не приймає до уваги показань зазначених свідків, оскільки правового значення для справи вони не мають.

Крім цього, рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06.02.2018 року, яке набрало законної сили, зобовязано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_4 у користуванні житловими приміщеннями, які розташовані за адресою: вул. Фестивальна, 55 у м. Ковелі, Волинської області шляхом забезпечення ОСОБА_4 вільного доступу до кімнати 1-7, площею 17,2 кв. м.; кімнати 1-8, площею 15,7 кв. м.; коридору 1-9, площею 5,5 кв.м.; кухні 1-10, площею 10,8 кв. м.; ванної кімнати 1-11, площею 6,7 кв. м.

Таким чином,зазначеним рішенням підтверджено право відповідача ОСОБА_4 на вільне володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд, а тому доводи позивача про те, що це майно є спільною сумісною власністю її та бувшого чоловіка є повністю безпідставними.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи все викладене вище в сукупності, суд прийшов до твердого переконання, що позивачем, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, не доведено ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, в той час, як заперечення відповідачів проти позову знайшли свої підтвердження в ході судового розгляду справи.

Таким чином, позивачем не доведено порушення її цивільних прав саме відповідачами, а тому суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача, а відтак про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цілому.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд на підставі ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, покладає на позивача понесені нею та відповідачем ОСОБА_4 судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 82, 89, 141, 263, 264, 265, 280-289 ЦПК України, на підставі ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на частину нерухомого майна, яке набуте за час перебування у шлюбі, - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повний текст рішення складено та підписано 13.07.2018 року.

Головуючий ОСОБА_8