печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

26 лютого 2018 року Печерський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді - Писанець В.А.

при секретарі судового засідання - Лапцун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому, просила визначити місце проживання малолітнього сина із нею та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 09.06.2017 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини роз'єднані та передані для здійснення реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду.

Того ж дня, суд відкрив провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів.

Позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів мотивований тим, що відповідач не утримує малолітнього сина починаючи з його народження. Дитина повністю знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з нею в її квартирі.

Позивач в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій також зазначила, що позов підтримує та просить задовольнити, також зазначила, що проти заочного порядку розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду направив електронний лист, в якому зазначив, що перебуває за кордоном та просить відкласти розгляд справи, разом з тим, суд знаходить необґрунтованою заяву відповідача про відкладення розгляду справи, а його неявку неповажною, оскільки останнім не надано будь-яких підтверджень на підтвердження вказаних ним обставин.

Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, При розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання без поважних причин, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08.12.2015 (а.с. 6-7).

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8), який за словами позивача проживає разом із нею та перебуває на повному її утриманні.

Позивач у позові вказує, що відповідач жодним чином не забезпечує дитину.

Відповідно до ст.ст. 141, 155 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до п.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до Конвенції про права дитини (ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на зазначене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт НОМЕР_2 виданий Косівським РВ УМВС України у Івано-Франківській області 04.07.1997) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1) аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2500 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя В.А. Писанець