АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Пилипчук Л.І.,

суддів Дряниці Ю.В., Кузнєцової О.Ю.

розглянув у м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2013 року, постановлену суддею Блажко І.О.,

у справі за поданням старшого державного виконавця Полтавського відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції Гавриленко М.М. про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013 році старший державний виконавець Полтавського відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції Гавриленко М.М. звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань. В обгрунтування подання зазначав, що на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження про стягнення з боржника на користь УПФ в Полтавському районі заборгованості. Оскільки боржник ухиляється від виконання, за місцем реєстрації не проживає, тому для забезпечення виконання рішення суду необхідно застосувати обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2013 року тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає АДРЕСА_1, у праві виїзду за межі України до фактичного виконання ним своїх зобов'язань.

Боржник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання старшого державного виконавця про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України.

Вважає, що суд першої інстанції не з'ясував та не дослідив доказів щодо поінформованості його, боржника, про наявність виконавчих проваджень про стягнення з нього боргу, оскільки державний виконавець таких повідомлень йому не направляв.

Звертає увагу на те, що державний виконавець не вчинив передбачених законом дій щодо встановлення місця знаходження боржника, перевірки його майнового стану. Також відсутні докази ухилення від виконання зобов'язань.

Відзив на апеляційну скаргу від Відділу державної виконавчої служби не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів, доданих до подання державного виконавця, вбачається, що у Відділі державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції перебувають виконавчі провадження :

ВП №38692936 від 05.07.2013 - стягнення 1194,03грн. недоїмки на користь УПФ в Полтавському районі; ВП №37682919 від 24.04.2013 - стягнення 4572,42 грн. недоїмки на користь УПФ в Полтавському районі; ВП №38417836 від 14.06.2013 - стягнення 170 грн. штрафних санкцій на користь УПФ в Полтавському районі; ВП №39876789 від 23.09.2013 - стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені в розмірі 1194,03 грн. на користь УПФ в Полтавському районі; ВП №31546649 від 01.03.2012 - 8023,89 грн. заборгованості на користь ФОП ОСОБА_4 /а.с.3-12/

Згідно довідки від 04.04.2012 року ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1./а.с.13/

Актом державного виконавця від 24.09.2013 року встановлено, що за вказаною адресою боржник не проживає, а власником будинку є інша особа./а.с.14/

Задовольняючи подання державного виконавця та тимчасово обмежуючи громадянина України ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання зазначених виконавчих документів, місцевий суд виходив з того, що рішення судів в термін, наданий для добровільного виконання, боржником не виконані та існує очевидна можливість переїзду боржника за межі України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.4 ст.313 ЦК України фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регламентується нормами Закону України «Про порядок виїзду з України, в'їзду в Україну громадян України».

Зокрема, статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України, в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Статтею 377-1 ЦПК України в редакції, що діяв на час постановлення оскаржуваної ухвали, регламентовано порядок вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Отже, обмеження права громадян України на виїзд за кордон можливе у конкретно визначених законом випадках та має тимчасовий характер і зумовлене необхідністю забезпечення захисту прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб та інтересів держави.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, державний виконавець посилався на невиконані рішення, що підлягають примусовому виконанню, та які перебувають у його провадженні, не проживання боржника за місцем реєстрації.

Разом з тим державний виконавець не надав суду доказів належного повідомлення боржника про відкриті відносно нього виконавчі провадження, в яких був наданий строк для добровільного виконання рішень, доказів свідомого ухилення боржника від виконання цих рішень, а посилання на очевидну можливість переїзду боржника за межі України є припущенням.

Розглядаючи подання державного виконавця, суд першої інстанції помилково на викладене уваги не звернув та не перевірив повноту вчинення державним виконавцем дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", спрямованих на примусове виконання рішення суду та погашення боргу, а також наявність дій (бездіяльності) боржника, які вказують на ухилення від виконання рішення чи роблять неможливим або ускладнюють його виконання.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України, тому ухвалу районного суду скасовує та у задоволенні подання державного виконавця відмовляє.

Керуючись ст.ст. 367-368, 374, п.4 ч.1 ст.376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2013 року - скасувати.

У задоволенні подання старшого державного виконавця Полтавського відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції Гавриленко М.М. про обмеження громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 березня 2018 року.

Головуючий- суддя Л.І. Пилипчук Судді /ПІДПИСИ/ Ю.В. Дряниця О.Ю. Кузнєцова

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області Л.І. Пилипчук