АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/510/18 Справа № 206/6197/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Румянцев О. П. Доповідач - Варенко О.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів -Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря - Василенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він одружився з відповідачем 20 серпня 2005 року. На початку 2006 року його батьки - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запропонували йому та його молодшій сестрі - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, продати їх спільну квартиру, а саме - приватизовану трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належала їм на праві спільної власності. У червні 2006 року вони продали квартиру за 94000,00 доларів США, що на час вчинення правочину становило 474700,00 грн., виходячи із курсу гривні до долара США: 5,05 грн. за 1 долар США. В межах отриманої ним від продажу зазначеної квартири суми найбільш прийнятним варіантом виявився продаж будинку АДРЕСА_2, який продавали його співвласники: ОСОБА_7 та його сестра ОСОБА_8 Після його огляду 03 серпня 2006 року він уклав з продавцями договір домашньої угоди, відповідно до якого вартість домоволодіння разом із земельною ділянкою, на якій воно розташоване, становила 15000,00 доларів США або 75750,00 грн. відповідно до курсу валюти у 5,05 грн. за 1 долар США і сплатив їм в рівних частках за нього по 7500,00 доларів США. У зв'язку з браком коштів на укладення в нотаріальному порядку договорів купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки, їх укладення було відкладено. 10 травня 2007 року (через 9 місяців) між ним як покупцем і ОСОБА_7 як продавцем, який на підставі відповідної довіреності діяв і в інтересах іншого продавця - ОСОБА_8, був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння. В цей же день - 10 травня 2007 року було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки між тими самими сторонами, що знаходиться у м. Дніпропетровську на території Самарського району по АДРЕСА_2, площею 0,0810 га, яку передано для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1. Право власності на домоволодіння було зареєстровано за ним 02 липня 2007 року. А відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на земельну ділянку зареєстровано за ним 04 жовтня 2016 року, індексний номер:31699674. Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що виготовлений станом на 16 вересня 2016 року, який знаходиться на земельній ділянці, яка є виключно його власністю, розташовані: житловий будинок (літера А-1) з прибудовою (літера а-1), ганком (літера а), навіси (літери а1 та а2), сарай (літера Е), огорожа (літери №5, №6, №7), замощення (літера І), колодязь (літера К). Відповідно до технічного паспорту від 16 вересня 2016 року інвентаризаційна вартість цього нерухомого майна становить 148925,00 грн., а сарай (літера Е) позначений як самочинне будівництво. Житловий будинок та земельна ділянка були придбані ним за особисті кошти, отримані від продажу квартири, яка належала йому на праві спільної власності з іншими особами з 1996 року, тобто ще до укладення шлюбу з відповідачкою 20 серпня 2005 року. Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження об'єкту - будівництво сараю (літера Е) за адресою: АДРЕСА_2, виготовленого 10 жовтня 2016 року, встановлена можливість надійної та безпечної експлуатації об'єкта. З урахуванням зміни предмету позову, позивач просив визнати за ним право особистої приватної власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 у м. Дніпрі із самочинно збудованою господарською будівлею - сараєм (літера Е).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 (іпн.НОМЕР_2) право приватної власності на домоволодіння АДРЕСА_2.

В задоволенні вимоги про визнання права власності на самочинно побудований сарай (літ. Е) - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням в частині задоволення позовних вимог, відповідач ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в повному обсязі відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги відповідач зазначає, що спірне домоволодіння є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Позивачем не доведено, що ним придбано спірне майно за особисті кошти, враховуючи, що подружжям було отримано кредитні кошти в ПАТ «ПУМБ» в 2007 році у розмірі 14068,00 доларів США, кредит було погашено в повному обсязі за рахунок спільних грошових коштів подружжя.

Позивач ОСОБА_3 подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначає, що сукупного доходу подружжя, враховуючи заробітні плати кожного, не могло бути достатнім для придбання спірного будинку. Ним було отримано кошти від продажу квартири батьків для придбання власного житла, що підтверджується показаннями свідків.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.08.2005 року було укладено шлюб між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 (дівоче прізвище - «ОСОБА_2) (т.1 а.с.11).

03 вересня 2016 року року шлюб між сторонами було розірвано (т.1 а.с.12).

Як вбачається із копії свідоцтва про право власності на житло від 15 жовтня 1996 року, позивачу ОСОБА_3, а також ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної власності належала квартира АДРЕСА_1 (т.1 а.с.13).

Зазначена квартира АДРЕСА_1 була продана позивачем та членами його родини 02.06.2006 року, що підтверджується відповіддю державного нотаріуса Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. від 30.09.2016 року (т.1 а.с.15).

03 серпня 2006 року ОСОБА_3 уклав з продавцями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 договір домашньої угоди, відповідно до якого він придбав у останніх за 15000,00 доларів США домоволодіння АДРЕСА_2 разом із земельною ділянкою, на якій воно розташоване (т.1 а.с.17).

10 травня 2007 року між ОСОБА_3, як покупцем, і ОСОБА_7, як продавцем, який на підставі відповідної довіреності діяв і в інтересах іншого продавця - ОСОБА_8, було укладено нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_2, та земельної ділянки за цією ж адресою (т.1 а.с.18-19).

Відповідно до даного договору спірне домоволодіння, що розташоване на земельній ділянці площею 810,00 кв.м., складалося: з житлового будинку (літера А-1), входу у погріб (літера Б), сараю з погрібом (літера В), сараю (літера Д), споруд (№ 1-4, К; І: огорожа, ворота, колодязь, замощення).

Право власності на домоволодіння було зареєстроване за ОСОБА_3 02 липня 2007 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «ДМБТІ» за НОМЕР_3 (т.1 а.с.24).

Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на земельну ділянку зареєстроване за ОСОБА_3 04 жовтня 2016 року (т.1 а.с.25).

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що виготовлений станом на 16 вересня 2016 року, за період з 2007 до 2013 року включно були побудовані: навіс (літера а2), ворота (№5), огорожа (№6), огорожа (№7), замощення (літера І), сарай (літера Е), навіс (літера а1). Сарай (літера Е) позначений як самочинне будівництво (т.1 а.с.26-29).

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права приватної власності на спірне домоволодіння, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту реєстрацію шлюбу між сторонами по момент придбання спірного домоволодіння їх сукупного доходу було вочевидь недостатньо для придбання спірного домоволодіння, що свідчить про те, що воно не могло бути придбано на спільні кошти подружжя.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень п.1, 3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

В інших випадках режим спільного сумісного майна подружжя може бути змінений лише договором або рішенням суду.

Якщо один з членів подружжя доведе, що майно було придбане за особисті кошти або кошти третьої особи, спірне майно втрачає статус спільного сумісного.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 77, 80, 81 ЦПК України на підтвердження придбання спірного майна за договором купівлі-продажу від 10 травня 2007 року за особисті кошти ОСОБА_3 в розмірі 15000 доларів США, отримані від продажу в червні 2006 року приватизованої трикімнатної квартири АДРЕСА_1, в якій його частка власності складала ? частину. Показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо походження грошових коштів, за які здійснено купівлю будинку по АДРЕСА_2,не можуть бути прийняті до уваги як належний доказ, оскільки вони є батьками позивача і в підтвердження своїх пояснень щодо суми отриманих коштів за продаж квартири АДРЕСА_1 письмових доказів не надали.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в оскаржуваній частині, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання права приватної власності ОСОБА_3 на домоволодіння АДРЕСА_2.

Згідно ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати в сумі 1 594,50 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року- скасувати в оскаржуваній частині і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про визнання права приватної власності на домоволодіння АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 594,50 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова