ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/400/18
Провадження №2/477/419/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання - Сірюк С.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

05 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: с.Котлярове, вул. Миру, 26 Вітовського району Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 14 травня 2008 року.

В обґрунтування позовних вимог вказували, що 14 травня 2008 року померла її мати ОСОБА_4 та після її смерті відкрилась спадщина, що складається, в тому числі, з житлового будинку № 26 з господарськими будівлями та спорудами по вул. Миру в с. Котлярове Вітовського району Миколаївської області, який мати придбала у ОСОБА_5 27 серпня 1979 року. Виконавчим комітетом Котляревської сільської ради Вітовського району Миколаївської області 29 листопада 2007 року винесено рішення за № 161 про видачу на імя її матері свідоцтва про право особистої власності за вказаний житловий будинок, однак останнє видано виконавчим комітетом Котляревської сільської ради Вітовського району Миколаївської області лише 18 липня 2008 року, тобто після смерті матері, через що нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо вищевказаного житлового будинку.

Вона та відповідачі є спадкоємцями першої черги, в той же час останні відмовились від належної їм частки в спадщини на її - ОСОБА_6 користь, звернувшись з відповідними заявами до державного нотаріуса.

Посилаючись на неможливість оформлення нотаріально своїх прав як спадкоємця щодо вище вказаного житлового будинку через неоформлення спадкодавцем за життя належно правовстановлюючих документів, позивач була змушена звернутись до суду із цим позовом.

Позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, до суду від нього надійшла заява, в якій відповідач просив розглядати справу за його відсутності, позивні вимоги визнав повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, надіслала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази по справі в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що за даними копії спадкової справи 475/2008 (а.с. 21-46), ОСОБА_4 померла 14 травня 2008 року, про що виконавчим комітетом Котляревської сільської ради Вітовського району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 23 від 15.05.2008 року (а.с. 6).

Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, в тому числі житловий будинок № 26, що розташований по вул. Миру в с. Котлярове Вітовського району Миколаївської області.

Право позивача на закликання до спадкування після смерті ОСОБА_4 як спадкоємця першої черги доньки померлої, підтверджується даними свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_4) ОСОБА_7 (а.с. 7-8), якій після укладення шлюбу із ОСОБА_8 присвоєно прізвище «Страдіна».

Згідно довідки Шевченківської сільської, на час смерті ОСОБА_4 із нею проживали та були зареєстровані: чоловік ОСОБА_2, донька ОСОБА_3, онука ОСОБА_9, донька ОСОБА_1 (а.с. 45).

Оскільки позивач та відповідачі на день смерті були зареєстровані та проживали разом із спадкодавцем, отже за положеннями ст.ст. 1261,1268 ЦК України є спадкоємцями першої черги, які спадщину прийняли.

В той же час, як вбачається зі спадкової справи відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у передбачений законом строк і порядок звернулися до нотаріуса із заявою, якою відмовились від своєї частки в спадковому майні на користь позивача ОСОБА_1 (а.с. 21 зворотній бік, а.с. 22).

Підстави, з яких позивач звернулась до суду із цим позовом, підтверджуються постановою державного нотаріуса Вітовської державної нотаріальної контори від 17.02.2018 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину щодо вище вказаного нерухомого майна у звязку з тим, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно видано на імя ОСОБА_4 18.07.2008 року, тобто вже після смерті спадкодавця (а.с. 10-11).

Відповідно до п.4.15 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як вказує позивач, правовстановлюючого документу на вищевказаний житловий будинок її мати за життя не оформила.

При вирішенні спору слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент набуття даного житлового будинку, тобто станом на 1979 рік.

До 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР» у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали.

До вказаних правовідносин також підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26.

Таким чином, записи у погосподарських книгах визнавалися у якості актів органів влади (публічної), що підтверджують право приватної власності.

За даними технічного паспорту вказаного житлового будинку, останній 1968 року побудови (а.с. 38 зворотній бік).

Відповідно до відомостей погосподарської книги станом на 1979 рік спірний будинок перебував в особистій власності (а.с. 51), підстави набуття даного житлового будинку у власність ОСОБА_4 підтверджуються копією договору купівлі-продажу від 27.08.1979 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, згідно з яким, спадкодавець придбала житловий будинок в с. Котлярове Вітовського району Миколаївської області (а.с. 53).

Виконавчим комітетом Котляревської сільської ради Вітовського району Миколаївської області 29.11.2007 року було винесено рішення про видачу на імя ОСОБА_10 свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (а.с. 35).

На підставі зазначеного рішення Виконавчим комітетом Котляревської сільської ради Вітовського району Миколаївської області на імя ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок № 26 по вул. Миру в с. Котлярове Вітовського району Миколаївської області лише 18 липня 2008 року, тобто вже після смерті спадкодавця (а.с. 10).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19581667, право власності щодо вище вказаного житлового будинку станом на 18.07.2008 року зареєстровано за ОСОБА_4 (а.с. 11).

У звязку з придбанням ОСОБА_4 вказаного житлового будинку, за наказом директора Інгульського трест спецрадгоспів зрошуваного землеволодіння ордена «Знак Почета» радгоспу «Южний» їй була передана у власність земельна ділянка площею 0,10 га (а.с. 52).

Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про власність», що діяв на час набуття ОСОБА_4 вказаного будинку, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року), громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу також не повязувала наявність такого права з його обовязковою державною реєстрацією.

За такого суд дійшов висновку, що за життя ОСОБА_4 набула прав власника на це нерухоме майно, прийняла заходи для оформлення своїх прав з урахуванням законодавчих змін, проте за життя не встигла отримати свідоцтва про право власності щодо вказаного житлового будинку, який видано 18.07.2008 року тобто через декілька місяців після її смерті.

Виходячи з загальних положень дії законодавчих актів у часі, право власності ОСОБА_4 на це майно зі зміною законодавчих норм не припинилося, проте видача правовстановлюючого документу на спірне майно після смерті спадкодавця перешкоджає оформленню спадкових прав позивачці.

Відповідно до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За наведеного, та встановивши, що відповідно до положень ст.ст. 1261, 1268 ЦК України, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_4, встановивши належність спірного майна спадкоємцю ОСОБА_4 та вичерпання можливості оформлення позивачем спадкових прав в нотаріальному порядку з наведених вище підстав, суд вважає, що відповідно до ст.16 ЦК України, цивільне право ОСОБА_11 підлягає захисту судом шляхом визнання за нею права власності на вказане майно.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, п. 3 Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (паспортні дані ЕР 361266, виданий Жовтневим РВ УМВС України в Миколаївській області 18.09.2009 року) право власності на житловий будинок № 26 (двадцять шість) з господарськими будовами та спорудами, що розташовані по вулиці Миру в с. Котлярове Вітовського району Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої 14 травня 2008 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Л.М. Семенова