АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/4828/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня2018 року місто Київ

справа №753/17607/17

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Коренюк А.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Першої Київської державної нотаріальної контори, Головного управління юстиції у місті Києві, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Київський завод «Квант» про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року позивач звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Першої Київської державної нотаріальної контори, Головного управління юстиції у місті Києві, в якому просила скасувати арешт з квартири АДРЕСА_1, зареєстрований 27 жовтня 2004 року за номером 1416272 Першою Київською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Міжобласного суду б/н від 30 вересня 1996 року.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що вона є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації міста Києва від 18 листопада 1998 року згідно з розпорядженням № 21186.

Зазначала, що іншими співвласниками (по 1/4 частці) вказаної квартири є: її чоловік - ОСОБА_4 та їх діти - ОСОБА_6, ОСОБА_6

Вказувала, що у 2017 році у неї виникло бажання вчинити нотаріальну дію щодо своєї частки квартири, проте виявилося, що згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 27 жовтня 2004 року, внесені Першою київською державною нотаріальною конторою, відносно квартири наявні обтяження, а саме - арешт, накладений ухвалою б/н від 30 вересня 1996 року Міжобласного суду міста Києва, власник - Київський завод «Квант».

Вважає, що наявність вказаного арешту перешкоджає реалізації її права власності на частку квартири, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування скарги вказувала на те, що посилання суду на те, що в особі позивача вбачаються ознаки частково неповноважного позивача, яка будучи лише співвласником майна просить скасувати арешт відносно всієї квартири, співвласниками якої є й інші особи суперечить ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України та ст. 55 Конституції України.

Зазначала, що згідно ст.361 ЦК України вона має право самостійно звернутися до суду щодо звільнення з-під арешту її власного майна незалежно від інших співвласників.

Посилалася на те, що у матеріалах справи відсутні докази того, що станом на 2018 рік існують обставини, що стали підставою для накладення заборони відчуження вищезазначеного майна.

Вказувала, що Київський завод «Квант», чи будь-які інші особи, не надали жодних правовстановлюючих документів на спірне майно та не заявляли, що не визнають її право власності, її чоловік у законному порядку отримав ордер на жиле приміщення, а вона не має жодного відношення до оскаржуваного арешту.

Вказувала, що висновки суду щодо накладення арешту в інтересах заводу «Квант» ґрунтуються на припущеннях.

Посилалася на те, що у рішенні суду не надано належної оцінки тому факту, що надати суду оригінал ухвали, на підставі якої було накладено обтяження неможливо через знищення оригіналів, ліквідацію Міжобласного суду та сплив більше ніж 20 років з моменту його застосування.

В поданому ОСОБА_6 відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 вказувала, що вона підтримує апеляційну скаргу позивача. Посилалася на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтоване та ухвалене без дослідження оригіналів документів щодо арешту спірної квартири, а відмова у звільненні майна з-під арешту порушила права ОСОБА_1 як власника майна.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача Головного управління юстиції у місті Києві вирішення питання щодо розгляду скарги залишила на розсуд суду.

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з вищевказаних підстав

Відповідач Перша Київська державна нотаріальна контора та треті особи: ОСОБА_6, Київський завод «Квант» у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від Першої Київської державної нотаріальної контори надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які не з'явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалі справи, позивач ОСОБА_1 та треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 у рівних частках (по 1/4) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації міста Києва від 18 листопада 1998 року згідно з розпорядженням №21186.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 08 вересня 2017 року 27 жовтня 2004 року за №1416272 Першою київською державно нотаріальною конторою зареєстровано обтяження на спірну квартиру, а саме - арешт, накладений ухвалою б/н від 30 вересня 1996 року Міжобласним судом міста Києва, власником квартири зазначено: Київський завод «Квант» (а.с. 13).

Позивач,звертаючись до суду з вказаним позовом, посилалася на те, що наявність арешту на квартиру перешкоджає реалізації нею права власності на її частку квартири, а тому просила скасувати арешт зквартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч.1 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч.1 ст. 358 ЦК України).

Відповідно, правом на звернення до суду за захистом порушеного права належить всім співвласникам, оскільки останні володіють квартирою на праві спільної сумісної власності.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до суду з позовом звернулася позивач ОСОБА_1, яка володіє лише 1/4 частиною квартири АДРЕСА_1, разом з тим остання ставить питання про скасування арешту з усієї квартири.

Решта співвласників ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_6 до суду з відповідним позовом не зверталисятане делегували свої повноваження позивачу на звернення до суду.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Накладення арешту на частину квартири, яка є власністю позивача перешкоджає останній реалізувати право на розпорядження своїм майном. У позовній заяві позивач вказувала на те, що має намір вчинити нотаріальну дію щодо її частини квартирита накладення арешту на квартиру є перешкодою у реалізації її намірів.

При цьому, суд першої інстанції не звернув увагу на зазначені обставини та помилково вважав, що накладення арешту на частину квартири, яка належить позивачу не порушує її прав та законних інтересів.

Разом з тим,суд правильно визнав необґрунтованими вимоги позивача про зняття арешту з усієї квартири, оскільки лише 1/4 частина цієї квартири належить позивачу, а інші частини квартири (по 1/4) належить іншим співвласникам: ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_6

Як вбачається з позовної заяви, позивач, звертаючись до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту пред'являє вимоги до Першої Київської державної нотаріальної контори та Головного управління юстиції у місті Києві.

Так, згідно з ст.3 ЦПК України, у редакції чинній на час звернення позивача з позовом до суду, кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, відповідно до ст.11 ЦПК України у редакції 2004 року суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ст.15 ЦПК України у редакції кодексу 2004 року суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Таким чином, поняття сторін у цивільному судочинстві пов'язане з поняттям суб'єктів спору про право, яке віднесено законом до юрисдикції загального суду.

Відповідно до роз'яснень, які викладені у п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред'явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Частиною 1 ст.33 ЦПК України у редакції 2004 року визначено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка мала відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Частиною 2 ст.51 ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії ухвали Міжобласного суду від 30 вересня 1996 року арешт на квартиру АДРЕСА_1 був накладений в межах виконавчого провадження про стягнення з Київського заводу «Квант» на користь МЖК-1 крб. на оплату квартири для ОСОБА_7 на підставі рішення Московського районного суду міста Києва від 13 липня 1996 року (а.с.18).

На час накладення арешту на спірне майно Київський завод «Квант» був боржником, а відповідно МЖК-1 «Позняки» був стягувачем.

Проте, позивач не зверталася до суду з клопотанням про заміну первісних відповідачів належними відповідачами - Київським заводом «Квант» та МЖК-1 або про залучення до участі їх у справі як співвідповідачів.

Суд першої інстанції позбавлений права самостійно замінити неналежного відповідача на належного або залучити його в якості співвідповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, судом було вірно залучено Київський завод «Квант» в якості третьої особи.

А тому, пред'явлення позову до неналежних відповідачів є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що: Київський завод «Квант», чи будь-які інші особи, не надали жодних правовстановлюючих документів на спірне майно, що чоловік позивача у законному порядку отримав ордер на жиле приміщення та те, що ОСОБА_1 як співвласники має право самостійно ставити питання про скасування арешту висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки як встановлено судом першої інстанції позивачем заявлено позов до неналежних відповідачів та крім того, ОСОБА_1 не уповноважена ставити питання про звільнення майна з-під арешту в частині майна, що їй не належить.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено20 червня 2018 року.

Головуючий

Судді