10.07.2018 Справа № 756/8365/18
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________________________________________
Унікальний 756/8365/18
Провадження №2-о/756/290/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді О.В.Диби

за участю секретаря В.В. Мозгового

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

заінтересованої особи ОСОБА_3,

представника

заінтересованої особи ОСОБА_4

розглянувши в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27.06.2018 року звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_3 в якій, посилаючись на те, що заінтересована особа систематично наносить їй тілесні ушкодження, постійно влаштовує сварки, відноситься до неї агресивно, переслідує та не пускає її в квартиру, в якій проживають їх спільні діти, просила заборонити заінтересованій особі чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, яка є об'єктом права спільної сумісної власності, зобов'язати заінтересовану особу передати ключі від вказаної квартири, а також, на момент перебування її в квартирі, відключати наявні в ній камери відеоспостереження.

Окрім цього, враховуючи що заінтересована особа вчиняла сварки за місцем роботи заявника, що порушує її права, просила заборонити йому наближатися на відстань меншу 10 метрів до місця її роботи та інших місць частого її відвідування та особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у невідомому для заінтересованої особи місці, та переслідувати її.

В судовому засіданні заявник та її представник підтримали подану заяву та просили її задовольнити. Посилалися на те, що заінтересована особа дійсно застосовує до заявника фізичну силу, влаштовує скандали, обмежує її право користування спільною квартирою та спілкування з дітьми. Встановив у квартирі камери відеоспостереження, переслідує та розшукує її, коли вона того не бажає, що є порушенням її прав.

Заінтересована особа та її представник в судовому засіданні заперечували проти поданої заяви та вказували на те, що між заявником та заінтересованою особою виникають конфліктні ситуації, свідками яких інколи стають їхні спільні діти. Дані конфлікти виникають на підґрунті поділу майна колишнього подружжя, оскільки воно перебуває на розгляді в суді, та взаємних непорозумінь з приводу спільного життя. Окрім цього зазначили, що заявник сам створює конфліктні ситуації, кидається на заінтересовану особу з кулаками, і тому він повинен відстоювати свої інтереси та інтереси дітей.

Заслухавши пояснення заявника та її представника, пояснення заінтересованої особи і його представника, допитавши свідка, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що заявник та заінтересована особа є колишнім подружжям, шлюб між якими було зареєстровано в грудні 1999 року.

Від зареєстрованого шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Заявник є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території, що підтверджується довідкою від 25.12.2014 року №.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28.07.2017 року позовні вимоги заінтересованої особи до заявника про розірвання шлюбу були задоволені, шлюб зареєстрований 04.12.1999 року Пролетарським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

Судом встановлено, що діти сторін проживають разом із заінтересованою особою в квартирі АДРЕСА_1.

Зі слів заявника, вказана квартира є об'єктом права спільної сумісної власності, а з приводу її поділу, відбувається судовий процес.

Разом із тим, жодного доказу про право власності на вказану вище квартиру, учасниками надано не було, так як і не було надано підтвердження наявності у провадженні суду справи щодо її поділу.

Заявник вказує, що 12.04.2018 року ОСОБА_3 застосував до неї фізичне насильство та вигнав із квартири АДРЕСА_1.

За заявою заявника, відомості про спричинення 12.04.2018 року їй заінтересованою особою тілесних ушкоджень, 20.04.2018 року були внесені до реєстру досудових розслідувань за №0002947.

З поданої заяви убачається, що 11.05.2018 року близько 18 год. 20 хв. в АДРЕСА_1 ОСОБА_3 побив заявника, чим спричинив легкі тілесні ушкодження.

З листа Оболонського УП ГУНП у м. Києві від 18.05.2018 року №136-аз/125/51/-2018 убачається, що 11.03.2018 року надійшла заява ОСОБА_1 про те, що її колишній чоловік завдав їй фізичного болю. За результатами проведеної перевірки прийнято рішення про списання матеріалів до справи управління.

12.04.2018 року надійшло повідомлення зі служби «102», про те, що заінтересована особа побила заявницю і перешкоджає спілкуватися з дітьми та вигнав її з квартири, зачинившись в ній з дітьми. За результатами проведеної перевірки прийнято рішення про списання матеріалів до справи управління.

19.04.2018 року надійшла заява ОСОБА_1, про те, що її колишній чоловік ОСОБА_3, завдав їй тілесних ушкоджень.

11.05.2018 року надійшло повідомлення зі служби «102», про те, що заінтересована особа вибила двері до квартири матері заявника, побив заявника та намагається забрати п'ятирічну дитину з квартири. Станом на 18.05.2018 року триває перевірка матеріалу.

З висновку спеціаліста у галузі судово - медичної експертизи від 14.05.2018 року №700/ж убачається, що зі слів заявника 11.05.2018 року приблизно о 18 год. 20 хв. її колишній чоловік ОСОБА_3 хапав її за руки руками та за волосся, збивав з ніг. По медичну допомогу не зверталася. За результатами дослідження було встановлено, що на тілі заявника були виявлені синці синього кольору, округлої та невизначеної форми, розмірами від 1х1 см. до 3,5х2 см., могли утворитися 11.05.2018 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні сторона заінтересованої особи пояснила, що не застосовує до заявника жодного фізичного насильства, вона сама створює конфлікти, а потім викликає працівників поліції, щоб створити негативне враження про ОСОБА_3, що в подальшому, може вплинути на розподіл спільного майна.

Всі докази, на які посилається сторона заявника, створені штучно. Жодного встановленого факту побиття ОСОБА_3 заявника матеріали справи не місять, оскільки їх немає, тому що заінтересована особа жодного разу не притягалася ні до адміністративної ні до кримінальної відповідальності за конфлікти з колишньою дружиною, оскільки вона їх провокує та фактично, сама чинить домашнє насильство.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показав, що сторони є його батьком та матір'ю. Він, разом із своїми братами проживають із заінтересованою особою та знаходяться на його утриманні. Мати з ними не проживає, оскільки, як він зрозумів, про це є домовленість між батьками. Пояснив, що конфлікти в родині провокує мати, оскільки не може змиритися із тим, що в батька є стосунки з іншою жінкою. Він особисто був свідком того, як мати кидалася на батька, який був вимушений стримувати її, порвала йому сорочку та голосно лаялася. Вказував на те, що перешкод у спілкуванні з матір'ю у нього немає. Вона може вільно спілкуватися із своїми дітьми, однак за домовленістю між нею і батьком, в квартиру, де вони проживають, мати не заходить. Вказував на те, що дійсно, його батько, з дозволу усіх сусідів, встановив у загальному коридорі камеру відеоспостереження з метою безпеки. Жодних камер в квартирі, як про це стверджує заявник немає. Підсумовуючи зазначив, що конфліктні ситуації провокує мати, а батько працює та виховує своїх дітей.

Також вказував на те, що він добре спілкується як з батьком так і з матір'ю, підстав наговорювати на одного чи іншого у нього немає. З ним ніхто попередньо не спілкувався з приводу показів, які він буде давати в суді та не тиснув, з метою повідомлення неправдивих відомостей. Його покази є об'єктивними та правдивими.

В судовому засіданні було встановлено, що заінтересована особа також зверталася до правоохоронних органів з приводу поведінки заявника і завдання нею шкоди його майну, однак це не дало жодних результатів.

Відповідно до п. п. 3, 7, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Враховуючи надані учасниками докази, які були досліджені в судовому засіданні суд вважає, що причиною звернення до суду із відповідною заявою є незгода заявника з можливим поділом майна колишнього подружжя, особиста образа на колишнього чоловіка щодо його стосунків з іншою жінкою, що потягло за собою ряд конфліктних ситуацій, які створювалися самим заявником.

Матеріали справи не містить достатніх доказів того, що саме заінтересована особа є беззаперечним кривдником, а підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника у зв'язку з відмовою у видачі обмежувального припису, відсутні.

Також слід відмітити, що матеріали справи, які були надані заявником вказують на те, що вона до лікаря з приводу дій заінтересованої особи, не зверталася та медичної допомоги, як наслідку дій заінтересованої особи не отримувала.

Висновок спеціаліста у галузі судово - медичної експертизи від 14.05.2018 року не підтверджує факт нанесення заявнику тілесних ушкоджень саме заінтересованою особою, оскільки відомості, які він містить вказані з її слів.

Окрім цього суд звертає увагу на те, що стороною заявника заявлені вимоги, які, окрім іншого, мають на меті закріпити статус майна, яке було набуто особами під час перебування у зареєстрованому шлюбі при цьому, суду не надається жодний доказ про його правовий статус. Так само як і не надано доказів встановлення в квартирі відеокамер, в той час, як ці обставини спростовуються показами свідка та поясненнями заінтересованої особи.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження посилання заявника на те, що заінтересована особа слідкує, розшукує або доручає такі дії третім особам, оскільки такі докази надано не було.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що подана заява не підтверджена належними та допустимими доказами, тому задоволенню не підлягає.

Інших належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду, учасниками надано не було.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5,12, 76-83, 259, 263-265, 350-1 - 350 -6,, 354 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису - відмовити;

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Оболонський районний суд м. Києва.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складено 10.07.2018 року

Суддя: О.В. Диба