Справа № 201/2854/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Кияшко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз», треті особи: товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», громадська організація «Служба захисту прав споживачів України», про визнання права та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз», треті особи: товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», громадська організація «Служба захисту прав споживачів України», про визнання права та зобовязання вчинити певні дії.

В своєму позові позивач посилалась на те, що ОСОБА_1 є власником квартири № 37 у будинку № 151 у м. Дніпрі, де проживає і користується послугами газопостачання. У її квартирі є газова плита і відсутній газовий лічильник. Між нею та ПАТ «Дніпрогаз» укладений типовий договір розподілу природного газу. Позивач сумлінно виконувала усі умови договору та регулярно сплачувала послуги в терміни, визначені у рахунках. Жодної заборгованості не мала. 17 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «Дніпрогаз» із заявою про безоплатне встановлення в її квартирі лічильника спожитого природного газу. 22 листопада 2016 року позивач отримала відмову із пропозицією встановити лічильник газу за власні кошти. З березня 2017 року, після встановлення загально будинкового лічильника газу за адресою пр. Гагаріна, 153 позивачу стали надходити від ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» рахунки, в яких нарахування за послуги з газопостачання значно збільшились. При цьому, в наданих рахунках ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» почав зазначати показники будинкового лічильника та обєм спожитого газу, спосіб розрахунку якого мені не відомий. Також зазначила, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу, а відповідач ПАТ «Дніпрогаз» - оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреб фізичної особи у забезпеченні газопостачанням. Посилаючись на норми чинного законодавства, Постанову НКРЕКП «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу», зазначила, що до структури тарифу включено вартість витрат на встановлення лічильників газу для населення. Позивач висловила своє бажання на встановлення індивідуального лічильника газу, будь якого погодження на встановлення загального будинкового приладу обліка газу позивач ПАТ «Дніпрогаз» не надавала. Тому вважає, що відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник газу, яка вбачається у відповіді від 22 листопада 2016 року, суперечить вимогам законодавства та порушує права позивача. Просила суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати за ОСОБА_1 право на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок ПАТ «Дніпрогаз» і зобовязати відповідача здійснити встановлення індивідуального газового лічильника у квартирі позивача.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позовні вимоги підтримала, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Дніпрогаз» ОСОБА_2 у судове засідання надав заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача, посилаючись на надані раніше суду письмові заперечення та просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Своє заперечення обґрунтував тим, що ГУНП в Дніпропетровській області не є належним відповідачем, не є правонаступником ГУМВС України в Дніпропетровській області, посадовими особами відповідача жодних незаконних дій щодо майна позивача не було вчинено.

Третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області свого представника у судове засідання не направила, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, надала суду письмові пояснення, у яких проти задоволення позовних вимог заперечила з міркувань безпідставності та їх передчасного заявлення.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 10 жовтня 1997 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 11).

У квартирі АДРЕСА_2, що у місті Дніпрі зареєстровані дві особи: ОСОБА_1 і ОСОБА_3, що підтверджується довідкою № 16057 про склад сімї, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с. 12).

17 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про встановлення індивідуального приладу обліку природного газу, яку отримано ПАТ «Дніпрогаз», про що на заяві проставлений штамп і-з відміткою про прийом (а.с. 16).

Листом від 22 листопада 2016 року № 10266/8-2, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 17), яким повідомлено про встановлення загально будинкового вузла обліку у 2016 році та пропозиція встановити квартирний прилад обліку за власні кошти.

Правовідносини, що виникли між сторонами урегульовані нормами Кодексом газорозподільних систем, Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Особливості встановлення лічильників газу споживачам визначаються Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», який визначає правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку.

Статтею 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» встановлено, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: 1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі з 1 січня 2018 року; 2) для інших споживачів з 1 липня 2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» субєкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобовязані: забезпечити встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема тільки для приготування їжі до 1 січня 2018 року.

Фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: - коштів субєктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством (ч.1 ст.3 Закону).

Правила комерційного обліку природного газу визначені Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015.

Відповідно до Кодексу газорозподільних систем, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

При цьому, балансоутримувач (управитель) не може відмовити оператору ГРМ в організації та встановлені загально будинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок оператора ГРМ.

Можливість встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок передбачено також пунктом 4 Тимчасового Положення про порядок проведення проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудункового вузла обліку, затвердженого постановою кабінету міністрів України від 16 травня 2002 р. № 620 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 р. №46).

За цим Положенням ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи. Встановлення будинкового вузла обліку газу здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем.

Установлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку газу.

У разі незгоди власника квартири (будинку) розрахуватися за спожитий газ показаннями будинкового вузла обліку газу на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу(вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

Отже, відповідач вправі встановити загальнобудинковий лічильник газу і Закон не покладає на нього обовязок безоплатно встановити індивідуальний газовий лічильник до квартири позивача.

Крім того, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів газорозподільних підприємств, що передбачені в структурі тарифу на послуги розподілу природного газу, а не за рахунок виділених бюджетних коштів на встановлення індивідуальних лічильників газу.

Запровадження індивідуального обліку у абонентів тільки з газовою плитою потребує значних коштів у звязку з високою загальною вартістю встановлення індивідуального обліку та тривалих термінів встановлення індивідуального обліку.

Враховуючи вищевикладене, з метою недопущення зростання тарифів на розподіл природного газу, ліцензіатами з 01.10.2015 року проводиться заходи щодо забезпечення споживачів обліком природного газу, зокрема, в частині запровадження масштабного встановлення будинкового обліку газу, що потребує значно менше коштів.

Заходи із встановлення загальнобудинкових лічильників газу та встановлення індивідуальних лічильників газу, там де будуть встановлюватись загальнобудункові лічильники газу, передбачено у відповідних Планах розвитку газорозподільної системи : ліцензіатів на 2016-2025 роки (зі змінами відповідно до Постанови НКРЕКП № 2343 від 22.12.2016 року).

Встановлення загальнобудинкового лічильника газу у будинку № 151 по проспекту Гагаріна у місті Дніпрі здійснено у період дії попередньої редакції Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в якій не передбачалось отримання згоди співвласників багатоквартирного будинку, не обмежувалось місце встановлення лічильника газу

ані кількість споживачів чи квартир, а тому суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу у будинку №151 по проспекту Гагаріна у місті Дніпрі є правомірними. Відсутні правові підстави для зобовязання відповідача встановити за власний рахунок індивідуальний лічильник газу до квартири позивача, у звязку з чим заявлені з цих підстав позовні вимог задоволенню не підлягають.

Враховуючи те, що позивачка є пенсіонером за віком, посилаючись на ЗУ «Про захист прав споживачів», суд вважає за можливе відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відмовляючи їй в позові, судової витрати у вигляді судового збору у розмірі 704,80 грн., від сплати якого ОСОБА_1 звільнена, віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз», треті особи: товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», громадська організація «Служба захисту прав споживачів України», про визнання права та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 25 червня 2018 року.

Суддя С.С. Федоріщев