Справа № 345/847/17
Провадження № 22-ц/779/785/2018
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Петрів Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене суддею Миговичем О.М. 18 серпня 2017 року в м. Калуші у справі за позовом Відділу капітального будівництва Калуської міської ради до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок злочину, -

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року Відділ капітального будівництва Калуської міської ради звернувся в суд з даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30.06.2004 року між Відділом капітального будівництва Калуської міської ради та підприємцем ОСОБА_2 було укладено Договір зберігання №4, згідно якого відділ передав підприємцю на зберігання гранітну бруківку для благоустрою площі Героїв в м. Калуші. Згідно Акту інвентаризації від 23.10.2007 року у підприємця ОСОБА_2 на зберіганні була в наявності бруківка: бруківка гранітна (5*6) - 27,3 кв.м., бруківка гранітна колота (7*8) - 172,0 кв.м., бруківка гранітна колота (9*10) - 117 кв.м.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської від 03.11.2009 року ОСОБА_2 зобов'язано повернути вищевказану бруківку позивачу, однак, відповідач дане рішення не виконав.

За розтрату вищевказаного майна відносно ОСОБА_2 було порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 191 КК України.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 16.09.2014 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення у зв'язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього закрито.

Станом на час подання позову загальна вартість будівельних матеріалів (гранітної бруківки) становить 134262,03 грн.

У зв'язку із наведеним, представник позивача просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 134262,03 грн. майнової шкоди, завданої внаслідок злочину.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 18 серпня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Відділу капітального будівництва Калуської міської ради 36013,83 грн. матеріальної шкоди, завданої злочином, та 2400 гривень судового збору на користь ДСАУ.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Вказує, що суд не дав належної оцінки тому, що позивачем пропущено строк позовної давності і це є підставою для відмови в задоволенні позову, коли є заява про застосування пропуску такого строку.

Так, предметом даного позову є матеріально-правова вимога про стягнення вартості бруківки, що була на зберіганні згідно договіру від 30.06.2004 року. У 2007 році дана бруківка була використана ним на господарські потреби у зв'язку із здійсненням робіт по виготовленню пам'ятника Івана Франка в м. Калуші. Зазначений факт було підтверджено ухвалою Калуського міськрайонного суду від 16.09.2014 року, згідно якої його було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України у в'язку із закінченням строків давності.

Однак, рішенням Господарського суду Івано-Франківської від 03.11.2009 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 12.01.2010 року, задоволено позов Відділу капітального будівництва Калуської міської ради про повернення бруківки. Наказ господарського суду передано на примусове виконання до ВДВС у м. Калуші. 28.04.2010 року державним виконавцем винесено розпорядження про зобов'язання його повернути бруківку стягувачу. Згідно акту державного виконавця від 12.11.2010 року він зобов'язався передати стягувачу 100 кв.м. бруківки, однак ця бруківка не відповідала розмірам, і стягувач відмовився від її приймання.

27.04.2012 року ним було надано начальнику міського відділу ДВС письмові пояснення про те, що бруківки, яку слід передати згідно рішення суду, у нього немає.

Тому вважає, що позивачу ще з 2007 року було відомо про те, що передана відповідачу на зберігання бруківка відсутня.

На вимоги про відшкодування шкоди згідно ст. 1166 ЦК України поширюється загальний трирічний строк позовної давності, який починається із моменту, коли позивач довідався про завдання йому шкоди. В свою чергу, винесення Калуським міськрайонним судом ухвали прпо закриття кримінального провадження не усуває юридичного значення доведених до відома позивача актів, листів та інших документів, що підтверджують початок перебігу позовної давності.

На підставі наведеного, апелянт просить рішення суду скасувати, та прийняти нове рішення про відмову задоволенні позовних вимог у зв'язку із спливом строку позовної давності.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.10.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Калуського міськрайонного суду від 18 серпня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 08.05.2018 року ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.10.2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду Івано-Франківської області.

15.12.2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України. Відповідно до п. 9 ст. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» вказаного Кодексу справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п. 8 ст. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює, у випадку необхідності, учасникам судового процесу їх процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судовому процесу їх правами та вживає заходів для виконання ними їх обов'язків.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся не з позовом про стягнення суми за договором зберігання, а про відшкодування шкоди, завданої злочином, строк давності якої ще не сплив. Матеріалами справи підтверджується передача бруківки на зберігання відповідача та відсутність її в останнього. Однак, на правовідносини, які виникають у зв'язку із завданням шкоди, не поширюється обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Апеляційний суд погодитися із таким висновком не може з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ст. 19 ЦПК України).

За змістом вимог ст. 525 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтями 78, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що 30.06.2004 року між Відділом капітального будівництва Калуської міської ради та ОСОБА_2 було укладено Договір зберігання №4, відповідно до умов якого останній взяв на себе зобов'язання у забезпеченні зберігання гранітної колотої бруківки для благоустрою площі Героїв в м. Калуші (а.с. 3).

Згідно копії Акту інвентаризації бруківки гранітної колотої, яка знаходиться на зберіганні у підприємця ОСОБА_2, від 23.10.2007 року та копії Розрахунку ціни позову щодо вартості гранітної бруківки згідно індексу інфляції по Україні станом на 01.02.2017 року, у відповідача на зберіганні залишається бруківка гранітна (5х6) 27,3 кв.м. на суму 3327,87 грн., бруківка гранітна колота (7х8) 172 кв.м. на суму 20283,96 грн., бруківка гранітна колота (9х10) 117 кв.м. на суму 12402,00 грн., а всього на суму 36013,83 грн. (а.с. 4-6).

Встановлено також, що рішенням Господарського суду Івано Франківської області від 03.11.2009 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.01.2010 року, фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 було зобовязано повернути Відділу капітального будівництва виконавчого комітету Калуської міської ради бруківку гранітну (5х6) 27,3 кв.м., бруківку гранітну колоту (7х8) 172 кв.м., бруківку гранітну колоту (9х10) 117 кв.м. згідно умов Договору зберігання №4 від 30.06.2004 року (а.с. 29-32). Однак, дане рішення суду виконане не було.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 16.09.2014 року ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 ч. 1 КК України у звязку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього закрито. Ухвала набрала законної сили 23.09.2014 року.

Даною ухвалою суду встановлено, що ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення щодо розтрати спірної бруківки у 2007 році (а.с. 7).

Відповідно до вимог ч.ч.ч 4, 6 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

27.03.2017 року представником відповідача було подано до суду першої інстанції клопотання про застосування строків позовної давності до даних вимог (а.с. 16-19).

За нормами ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому, обов'язок перевірки причин пропуску строку звернення до суду покладено на суд.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання представника Відділу капітального будівництва виконавчого комітету Калуської міської ради на те, що позивачу стало відомо про суб'єкта (особу), яким порушене його право, саме з дати винесення ухвали Калуського міськрайонного суду від 16.09.2014 року про закриття кримінального провадження, оскільки 12.11.2010 року представник стягувача відмовився приймати бруківку колоту у зв'язку із невідповідністю розміру, вказаного у виконавчому документі, про що свідчить копія Акту держаного виконавця від 16.07.2013 року та копія Довідки ознайомленя матеріалів виконавчого провадження по боржнику ОСОБА_2 від 16.07.2013 року (а.с. 21-22).

Крім того, згідно копії Акту державного виконавця від 27.01.2012 року, підписаного представником Відділу капітального будівництва виконавчого комітету Калуської міської ради Смолінською В.К., за місцем зберігання бруківки виявлено близько 110 кв.м. бруківки. Зі слів боржника бруківка (залишок) згідно в/д була реалізована на інші потреби (а.с. 26).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться встатті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Такий же висновок застосування норм права викладено в постанові Верховного суду України від 22 лютого 2017 року в справі №6-17цс17.

Як роз'яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.

Таким чином, оскільки позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування презумпції можливості та обов'язку знати про стан своїх майнових прав, а матеріали справи містять докази, що свідчать про обізнаність позивачем про факт розтрати відповідачем майна, апеляційний суд приходить до висновку про пропуск строку позовної давності.

З врахуванням вищенаведеного, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення, апеляційний суд вважає, що рішення Калуського міськрайонного суду від 18 серпня 2017 року слід скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 18 серпня 2017 року скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову Відділу капітального будівництва Калуської міської ради до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок злочину - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Мелінишин Г.П.

Пнівчук О.В.