Справа № 687/1557/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року

Чемеровецький районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого - судді - Борсука В.О., з участю секретаря - Цугель Т.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

з участю представника позивача - ОСОБА_2,

з участю відповідача - ОСОБА_3,

з участю представника відповідачів - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Чемерівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, Чемеровецької селищної ради про встановлення факту родинних відносин, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, визнання договору дарування нерухомого майна недійсним та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_16, ОСОБА_5, Чемеровецької селищної ради про встановлення факту родинних відносин, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, визнання договору дарування нерухомого майна недійсним та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, посилаючись на те, що він - ОСОБА_1, народився ІНФОРМАЦІЯ_5 року батьками якого є ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає зареєстрованою разом із позивачем.

Однак у свідоцтві про народження ОСОБА_1, у графі - «Батько» проставлено прочерк, хоча в дійсності його батьком являється ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Батьки позивача, протягом усього їхнього спільного проживання перебували між собою у фактичних незареєстрованих шлюбних відносинах. ОСОБА_1, проживаючи спільно з ОСОБА_7 вів спільне з ним господарство, мали спільний бюджет, працюючи з батьком спочатку у колгоспі, а потім у його правонаступниках їх знали в колективі, як батька та сина.

В даний час відсутність між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 факту батьківства унеможливлює реалізацію спадкових прав після його смерті. При цьому не має можливості отримати свідоцтво про його смерть, зібрати іншу необхідну письмову інформацію (докази), що стосуються батька.

Після смерті батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, відкрилась спадщина на спадкове майно, до складу якого входить, житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_2, в якому на час смерті батька проживали зареєстрованими: позивач - ОСОБА_1, дружина позивача - ОСОБА_8, неповнолітня дочка позивача ОСОБА_9, неповнолітній син позивача ОСОБА_10, мати позивача та відповідач за позовними вимогами ОСОБА_3.

Станом на 15 квітня 1991 року згадане будинковолодіння належало до суспільної групи - колгоспний двір., головою якого являвся ОСОБА_7, а усе майно колгоспного двору належало його голові та іншим повнолітнім та не повнолітнім членам на праві сумісної власності, по 1/6 частині кожному.

21 лютого 2003 року, ОСОБА_3 отримала в державного нотаріуса Чемеровецької державної нотаріальної контори свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВАЕ № 2227590, на цілісний спадковий житловий будинок з надвірними спорудами після смерті ОСОБА_7, а не на 1/6 його частину та на підставі вищевказаного свідоцтва 19 травня 2003 року провела в Чемеровецькому районному БТІ реєстрацію права власності на нього, отримавши відповідний витяг серії ВАА № 744722, чим позбавила позивача та членів його сім'ї на частку у майні колишнього колгоспного двору. 03 вересня 2015 року ОСОБА_3 уклала договір дарування серії НАР № 139853р. 849, що виданий приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Грицою Л.М., яким подарувала спірний житловий будинок з надвірними спорудами своїй рідній дочці, відповідачці ОСОБА_5.

Договір дарування слід вважати недійсним, оскільки ОСОБА_3 передбачаючи для себе негативні наслідки і з метою їх настання, остання подарувала його ОСОБА_5, а тому правочин слід визнати недійсним.

В судове засідання позивач та його представник з'явилися, подану позовну заяву підтримали і просять її задовольнити. Відповідач - ОСОБА_3 та представник відповідачів ОСОБА_4 в судове засідання з'явилися, позовні вимоги не визнали та просили у їх задоволенні відмовити. Представник відповідача Чемеровецької селищної ради в судове засідання не з'явився, однак від нього надійшла заява в якій просить справу слухати у його відсутності, щодо задоволення позовних вимог покладається на погляд суду. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», зазначено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч. 2 ст. 55 КпШС УРСР запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 року в смт.Чемерівці, в графі батько запис відсутній.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану за №8 від 07.07.2017 року вбачається, що інформація щодо актового запису про шлюб ОСОБА_3 відсутня.

Згідно довідки виданої Чемеровецькою селищною радою від 25.07.2017 року за №2175 вбачається, що ОСОБА_7 являється батьком ОСОБА_1.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтвердили суду, що за життя ОСОБА_7 визнавав своїм рідним сином ОСОБА_1.

Як вбачається із записів домової книги ОСОБА_1 являється сином ОСОБА_7 та ОСОБА_3, який також в даному домоволодінні по АДРЕСА_3 постійно був зареєстрований, проживав та проживає у даний час.

Аналізуючи зібрані у справі докази в розумінні їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 за життя визнавав позивача своєю дитиною, однак у його свідоцтві про народження запис про батька взагалі відсутній, оскільки батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі.

Враховуючи наведене, суд дійшов до переконання, що зібрані у справі докази підтверджують факт батьківства про встановлення якого позивач просить суд. Іншого порядку встановлення вказаного факту чинним законодавством не передбачено. За таких обставин, суд дійшов до переконання, що встановлення факту батьківства підлягає задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, то суд виходить з наступного.

Відповідно до листа відповіді Чемеровецької селищної ради від 08.08.2017 року вбачається, що в погосподарських книгах за 1967 - 1985 роки будинковолодіння по АДРЕСА_4 відносилося до суспільної групи - колгоспний двір, в погосподарських книгах за 1986 - 1990 роки записи по вказаному будинковолодінні відсутні, з 1991 року погосподарські книги не велися.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. На підставі ч.1 ст.549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Як вбачається з самих пояснень в судовому засіданні відповідача, що ОСОБА_1 постійно проживав разом зі своєю сім'єю в будинку 101 по вул. Центральній, (Леніна), що підтверджується виписками з по господарських книг, а тому суд приходить до висновку, що позивач вважається таким, що прийняв спадщину.

Згідно частини першої статті 563 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, у разі смерті члена колгоспного двору успадкування майна двору не відкривається. Згідно частини першої статті 120, статті 123 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», суперечки з приводу майна колишнього колгоспного двору, яке було придбано до 15 квітня 1991 року, повинні вирішуватися за нормами, які регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Втратившими це право вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в навчальному закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частка працездатного члена двору може бути зменшена або відмовлено в її виділенні при нетривалому його перебування у складі двору або незначної участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на момент їх вибуття і яке збереглося.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач разом зі всіма членами колгоспного двору має рівні права на спадкування частки померлого члена колгоспного двору. Виходячи з цього ОСОБА_3 не мала права на спадкування всього будинку по АДРЕСА_3 успадкувавши спірний будинок вона порушила права інших спадкоємців, які не відмовились від права на спадкування, а фактично прийняли спадщину.

Що стосується позовної вимоги про визнання договору дарування нерухомого майна та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, то суд виходить з наступного.

03.09.2015 року ОСОБА_3 уклала договір дарування, за яким передала безоплатно у власність (подарувала) ОСОБА_5 (свої дочці) житловий будинок в АДРЕСА_5.

Даний правочин слід визнати недійсним, з тих підстав, що він є удаваним оскільки відповідач ОСОБА_3 передбачала для себе негативні наслідки і з метою їх настання подарувала його своїй рідній дочці, відповідачці ОСОБА_5. При цьому слід вважати, що у даному фіктивному правочині внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи правочин, знали заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином, тому він був укладений умисно, з метою позбавлення позивача та членів його сім'ї єдиного житла.

Тому укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, а по своїй сутті направлений на перехід права власності на нерухоме майно до свого близького родича, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.

При цьому, суд вважає, що відповідачі уклали і удаваний правочин, і за яким обов'язки сторін виникли, але не ті, що випливають зі змісту самого правочину. Тобто при укладенні удаваного правочину, волевиявлення відповідачів, як учасників правочину їх зовнішній прояв волі, не відповідав їх внутрішній волі.

Правочином є дія, спрямована виникнення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Тому правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

Враховуючи те, що договір дарування було вчинено в 2015 року, а станом на день розгляду справи в спірному будинку проживають позивач та його сім'я і відповідач ОСОБА_3 то суд приходить до висновку, що даний правочин є фіктивним, і таким, що не створюють правових наслідків, а тому його слід визнати недійсним.

Згідно ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись ст.ст. 12,13, 258-260, 263-265 ЦПК України, 203, 207, 215 ЦК України, суд,-

ухвалив :

Позов задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець та житель смт.Чемерівці Чемеровецького району Хмельницької області являється рідним сином ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року, а останній його рідним батьком.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_6 серії НОМЕР_2, що видане 21 лютого 2003 року державним нотаріусом Чемеровецької державної нотаріальної контори ОСОБА_14, відповідачці ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно, домоволодіння по АДРЕСА_7 від 19 травня 2003 року проведену Чемеровецьким районним бюро технічної інвентаризації на власника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВАЕ №227590 від 21 лютого 2003 року, реєстраційний номер 1104354, номер запису 5-803 в книзі номер - 5.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_6, серії НАР № 139853р.849, вчинений відповідачкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителькою смт. Чемерівці Хмельницької області на користь відповідачки ОСОБА_5, жительки АДРЕСА_1, що посвідчений 03 вересня 2015 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Грица Лілією Михайлівною.

Скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, домоволодіння по АДРЕСА_7 за відповідачкою ОСОБА_5 жителькою АДРЕСА_1, проведену 03 вересня 2015 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Грица Лілією Михайлівною, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 52, витяг серії ЕЕН №750323, індексний номер витягу 43251842.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду Хмельницької області.

У відповідності до п.п.15.5) п.п.15 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-технічної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Чемеровецький районний суд Хмельницької області.

Суддя Чемеровецького районного

суду Хмельницької області В.О.Борсук