Постанова

Іменем України

26 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 335/3342/17

провадження № 61-30694св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І,.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2017 року в складі судді Геєць Ю. В. та на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Маловічко С. В., Кочеткової І. В., Гончар М. С.,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання недійсним договору споживчого кредиту.

В обґрунтування позовних вимог указувала, що 20 липня 2007 року уклала з відповідачем кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач зобов'язувався надати позивачу кредит в сумі 80 000 доларів США, а позивач зобов'язувалась сплатити проценти за користування кредитом та повернути кошти не пізніше 19 липня 2028 року.

Вважає зазначала, що під час укладення кредитного договору банк не надав повної інформації щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, схеми кредитування, а також указав занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів в оману позивача щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту. Умови договору вважає несправедливими, такими, що суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків та погіршення становища позивача як споживача фінансових послуг.

Посилаючись на викладене, позивач просила про задоволення позову.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства, під час його укладення та виконання порушень з боку відповідача не встановлено. Зміни до кредитного договору були внесені на вимогу позичальника з метою полегшення кредитного навантаження на нього, що сталося у зв'язку зі зміною офіційного курсу гривні до долара США.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили фактичні обставини у справі, не дослідили докази на їх підтвердження. В порушення норм процесуального права суди не надали оцінку доказам, наданим позивачем та ухвалили несправедливе рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

30 січня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що 20 липня 2007 року сторони уклали договір споживчого кредиту № 2, відповідно до умов якого банк зобов'язувався надати кредит в сумі 80 000 доларів США, а позичальник зобов'язувався сплатити відсотки та повернути кредит строком до 19 липня 2028 року.

З метою полегшення кредитного навантаження на позивача 25 серпня 2008 року сторони уклали додаткову угоду до договору, якою змінено пункт 1.3.4 та в новій редакції викладений додаток № 1 «Графік погашення кредиту».

22 грудня 2008 року сторони уклали додаткову угоду № 3 до договору, якою в новій редакції викладений додаток № 1 «Графік погашення кредиту». Згідно з пунктом 4 цієї угоди невід'ємною частиною додаткової угоди є «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту».

Згідно з випискою за спірним кредитним договором за період з 20 липня 2007 року до 13 квітня 2017 року позивач вносила плату на погашення кредиту.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову про визнання недійсним кредитного договору, суди правильно виходили з того, що позивач під час укладення спірних договорів була ознайомлена з їх умовами щодо суми та валюти кредиту, проти них не заперечувала, що підтверджується її особистим підписом.

За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Отже, несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо сплати винагороди за резервування ресурсів, і це є підставою для визнання такого положення недійсним.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суди, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, дійшли обґрунтованого висновку про те, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляла заперечень чи додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови.

Посилання позивача про те, що умови договору, які надають право банку змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі зміни грошово-кредитної політики НБУ, в тому числі девальвація курсу гривні до курсу долара США більш ніж на 5 відсотків у порівняння з курсом, який діяв на час укладення договору, є несправедливими, є безпідставними, оскільки не суперечать положенням частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачена можливість зміни відсоткової ставки залежно від зміни облікової ставки НБУ.

Аргументи касаційної карги про те, що умови договору не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки договір містить несправедливі умови, у ньому відсутні істотні умови укладення договору, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються змістом укладеного кредитного договору, встановленими судом обставинами та наданими сторонами доказами.

Суди розглянули дану справу в межах заявлених позивачем вимог, на підставі наданих сторонами доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат