АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» липня 2018 року

м. Харків

справа № 622/968/17-ц

провадження № 22ц/790/4180/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Золочівського районного суду Харківської області від 07 червня 2018 року в складі судді Кочнєва О.В.,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12 серпня 2011 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Вказав, що банк свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, однак відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 станом на 31 липня 2017 року має заборгованість перед банком в розмірі 13419,35 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 3748,45 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 7055,69 грн., заборгованості за пенею та комісією - 1500,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 615,21 грн.

Зазначив, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 13419,35 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 3748,45 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 7055,69 грн., заборгованості за пенею та комісією - 1500,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 615,21 грн. та судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

Заочним рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 07 червня 2018 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12 серпня 2011 року у розмірі 6297,64 грн., з яких 5895,64 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом в межах строку позовної давності та 402,00 грн. - заборгованість за комісією та пенею в межах строку позовної давності.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги. При цьому зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з 31 травня 2015 року, а банком подано позовну заяву 29 вересня 2017 року, тобто в межах строку позовної давності; що позичальник активно користувався кредитною карткою та 31 січня 2015 року особисто поповнював кредитну картку; що своїм підписом у договорі відповідач засвідчив, що він ознайомлений з істотними умовами договору та погоджується з ними; що зобов'язання за договором належним чином не виконано, кредитний договір в установленому законом порядку не розірваний та не визнаний недійсним, а тому на теперішній час діє.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» необхідно задовольнити частково, заочне рішення суду - змінити.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги банку заявлені поза межами строку позовної давності.

Проте, з таким висновком суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 серпня 2011 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», який складається з заяви - анкети позичальника, Пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На підставі кредитного договору ОСОБА_2 відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку НОМЕР_1 з терміном дії до травня 2015 року.

На підставі пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, згідно яких ОСОБА_2 надав свою згоду на зміну кредитного ліміту, протягом 2011 - 2013 року він змінювався наступним чином: 12 серпня 2011 року його збільшено до 5600,00 грн., 04 жовтня 2012 року - знижено до 5300,00 грн., 24 травня 2013 року -знижено до 4240,00 грн., 23 вересня 2013 року - знижено до 4000,00 грн., 13 листопада 2013 року - знижено до 3750,00 грн.

Підписанням цієї заяви - анкети ОСОБА_2 погодився з тим, що він ознайомлений та згоден з наданими йому для ознайомлення в письмовому вигляді Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифів, підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування.

Пунктами 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій.

Пунктом 1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг за незгодою зі зміною Правил та/або Тарифів банку, позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

У відповідності до пункту 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк.

Пунктом 2.1.1.12.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що строки та порядок погашення кредиту (кредитний ліміт) за кредитними картками з встановленим мінімальним обов'язковим платежем, а так же овердрафту, який виник за такими картками, наведено в Пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування, яка є невід'ємною частиною договору, а також встановлюються даним пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, і частину заборгованості за кредитом. У разі наявності простроченого кредиту (овердрафту) строком повернення кредиту (овердрафту) у повному обсязі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості; строк повернення овердрафту у повному обсязі - протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту; строк погашення процентів за овердрафтом - щомісячно за попередній місяць до 25-го числа.

Згідно Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» даним договором передбачений щомісячний платіж, а саме 7 % від заборгованості (але не менше 50,00 грн. та не більше залишку заборгованості), а з 01 квітня 2014 року - 5 % від заборгованості (але не менше 100,00 грн. та не більше залишку заборгованості).

Взяті на себе зобов`язання за договором № б/н від 12 серпня 2011 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_2 кредитні ресурси.

У порушення зазначених умов договору ОСОБА_2 зобов`язання за договором № б/н від 12 серпня 2011 року належним чином не виконав.

Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 12 серпня 2011 року вбачається, що станом на 31 липня 2017 року ОСОБА_2 має заборгованість перед банком в розмірі 13419,35 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 3748,45 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 7055,69 грн., заборгованості за пенею та комісією - 1500,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 615,21 грн. Останній платіж в сумі 298, 00 грн. ОСОБА_2 здійснено 31 січня 2015 року через термінал самообслуговування за адресою: м. Золочів, вулиця Комсомольська, № 25, ТЦ Золочівський.

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову банку, яким банку відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення тіла кредиту в сумі 3748, 45 грн., та зменшуючи суму заборгованості за процентами з 7055, 69 грн. до 5895, 64 грн. та суму заборгованості за пенею та комісією з 1500,00 грн. до 402,00 грн., суд першої інстанції не врахував наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, яка сформульована Великою палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс 18, Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Як вбачається з матеріалів справи за договором про надання банківських послуг позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту. Перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи цим договором передбачений щомісячний платіж, а саме 7 % від заборгованості (але не менше 50,00 грн. та не більше залишку заборгованості), а з 01 квітня 2014 року - 5 % від заборгованості (але не менше 100,00 грн. та не більше залишку заборгованості) 25 числа наступного місяця. Останній платіж ОСОБА_2 здійснено 31 січня 2015 року в розмірі 298,00 грн. З позовом до суду до ОСОБА_2 банк звернувся 04 жовтня 2017 року у межах строку позовної давності, оскільки перебіг трирічного строку позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а саме з 26 числа наступного місяця, тобто з 26 лютого 2015 року, з якого і необхідно відраховувати трирічний строк позовної давності.

Таким чином, строк позовної давності закінчився 26 лютого 2018 року, а банк звернувся до суду 04 жовтня 2017 року, тобто в межах трирічного строку, тому висновок суду першої інстанції про те, що вимоги банку в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за процентами заявлені поза межами строку позовної давності не ґрунтуються на вимогах закону.

У зв'язку з чим заочне рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за процентами підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким вимоги банку в цій частині підлягають задоволеннню в повному обсязі.

Зменшуючи суму заборгованості за пенею та комісією з 1500,00 грн. до 402,00 грн., суд першої інстанції, враховуючи клопотання щодо застосування строку позовної давності щодо неустойки, правильно зазначив, що пеня повинна стягуватися в межах одного року перед зверненням банку до суду. Проте, розмір неустойки визначено невірно, оскільки пеня повинна нараховуватися в розмірі 50,00 грн. за кожен місяць прострочення, тому з жовтня 2016 року по липень 2017 року (згідно наданого розрахунку) розмір пені складає 500,00 грн. (50,00 грн.х 10 місяців).

Разом з тим колегія суддів погоджується з висновком суду щодо відмови банку в задоволенні позову в частині стягнення штрафів, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Аналізуючи наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в частині відмови банку в задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, зменшення заборгованості за процентами, невірного визначення розміру пені не дослідив і не надав належної оцінки поданим доказам, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору і дійшов помилкового висновку щодо цього, тому заочне рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення, яким з ОСОБА_2 на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитом в сумі 3748, 45 грн., заборгованість за процентами - 7055, 69 грн. та заборгованість за пенею, комісією - 500,00 грн.

В іншій частині, а саме в частині відмови у стягненні штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 615,21 грн. , заочне рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його зміни або скасування в цій частині не вбачається.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на 84, 24%, судовий збір в розмірі 3369, 60 грн., (1347, 84 грн. - за подачу позову та 2021, 76 грн. - за подачу апеляційної скарги) покладається на ОСОБА_2 пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги і підлягає стягненню на користь банку.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Золочівського районного суду Харківської області від 07 червня 2018 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12 серпня 2011 року, укладеним між ОСОБА_2 в розмірі 11304, 14 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 3748,45 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 7055,69 грн., заборгованості за пенею та комісією - 500,00 грн. та судовий збір в розмірі 3369, 60 грн.

В іншій частині заочне рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 17 липня 2018 року.