Справа № 127/5514/18
Провадження 2/127/980/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Борисюк І. Е., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, до Першої Вінницької державної нотаріальної контори про встановлення факту, що має юридичне значення, про визнання особи такою, що не проживала разом із спадкодавцем, про втрату права користування житловим будинком та вибуття з місця проживання, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, з позовом до Першої Вінницької державної нотаріальної контори про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, про визнання особи такою, що не проживала разом із спадкодавцем, про втрату права користування житловим будинком та вибуття з місця проживання.

Ухвалою суду від 19.03.2018 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху та надано представнику позивача пятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків, шляхом: надання належно оформленої позовної заяви у новій редакції із зазначенням визначених процесуальним законом відомостей; надання документів, що мають бути додані до позовної заяви, відповідно до кількості відповідачів; надання суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в звязку із розглядом справи; надання документів, що підтверджують доплату судового збору; у разі необхідності клопотання про витребування доказів, заяви про забезпечення доказів та/або позову, заяву про виклик свідків тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З поштового повідомлення вбачається, що представником позивача було отримано ухвалу суду 23.03.2018 року.

Відповідно, враховуючи положення ст.ст. 122-124 ЦПК України, строк на вчинення процесуальної дії закінчився 28.03.2018 року.

У строк, встановлений судом, 28.03.2018 року від представника позивача судом отримано «відповідь на ухвалу суду від 19.03.2018 року».

Судом встановлено, що представник позивача, всупереч вимог, визначених ухвалою суду від 19.03.2018 року, яка є обов'язковою для виконання, судове рішення в частині не виконав, недоліки в повному обсязі не усунув. Поважних причин невиконання усіх вимог ухвали суду від 19.03.2018 року суду не повідомлено.

У порушення вимог п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем не зазначено відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

Посилання представника позивача у «відповіді на ухвалу суду від 19.03.2018 року» на рішення апеляційного суду Вінницької області від 23.06.2017 року по справі № 127/14737/16-ц та на положення ст.ст. 16, 18 ЦПК України і ст. 1268 ЦК України не є зазначенням відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися, в розумінні п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Способи, підстави та порядок забезпечення доказів визначені нормами ст. 116 ЦПК України. Заходи забезпечення позову визначені нормами ст. 150 ЦПК України, а підстави і порядок ст.ст. 149, 152 ЦПК України.

Виконання положення п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України дає можливість суду встановити виконання позивачем, в тому числі, вимог ч. 5 ст. 116 ЦПК України та ч. 4 ст. 152 ЦПК України.

Таким чином, вимоги ухвали суду від 19.03.2018 року у вищевказаній частині виконані представником позивача не були.

У порушення вимог п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем не зазначено відомостей щодо наявності у нього або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Представник позивача повідомив суду, що оригінали доказів будуть надані суду в судовому засіданні.

Однак, вищевказана норма ЦПК України передбачає обовязковість зазначення позивачем відомостей безпосередньо про наявність у нього або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, а не повідомлення про можливість надання оригіналів цих документів суду. Згідно з ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Частиною 6 статті 95 ЦПК України передбачено можливість витребування судом у відповідної особи оригіналу письмового доказу, якщо подано копію письмового доказу.

Таким чином, вимоги ухвали суду від 19.03.2018 року у вищевказаній частині виконані представником позивача не були.

Також, судом в ухвалі суду від 19.03.2018 року було звернуто увагу представника позивача на незрозумілість позовних вимог, в звязку з чим судом було запропоновано представнику позивача їх конкретизувати, зазначивши з урахуванням вимог п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Тому, зазначення представником позивача у «відповіді на ухвалу суду від 19.03.2018 року», що суд «пропонує їх викласти в такій редакції …», є безпідставним. Суд, згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Нормами ч. 3 ст. 175 ЦПК України чітко визначено перелік відомостей, які повинна містити позовна заява. В звязку з чим, ухвалою суду від 19.03.2018 року було зобовязано представника позивача усунути недоліки позовної заяви, шляхом викладення її у новій редакції.

Представником позивача було змінено позовні вимоги, тобто викладено їх у новій редакції, частково, в порушення вимог ухвали суду від 19.03.2018 року, зазначено відомості, визначені ч. 3 ст. 175 ЦПК України, однак у «відповіді на ухвалу суду від 19.03.2018 року», а не у позовній заяві як того вимагає ст. 175 ЦПК України та ухвала суду від 19.03.2018 року, яка є обовязковою до виконання.

Зокрема, норми ЦПК України, не передбачають направлення учасникам справи «відповіді на ухвалу суду від 19.03.2018 року», натомість зобовязують суд направити, зокрема, копію позовної заяви стороні по справі із встановленням строку для надання відзиву на позов. Таким чином, викладення одних позовних вимог в позові та інших у «відповіді на ухвалу суду від 19.03.2018 року», може призвести до порушення прав іншого учасника справи через неможливість, в тому числі, надати вчасно необхідні пояснення та/або заперечення на позов, подати необхідні докази.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони (рішення у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., п. 38).

Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (див., серед інших рішень та mutatis mutandis, «Кресс проти Франції» (Kress v. France), [GC], № 39594/98, п. 72, ECHR 2001-VI; «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy) від 28 серпня 1991 року, ОСОБА_2 A № 208-B, п. 33; «Т. проти Італії» (Т. v. Italy) від 12 жовтня 1992 року, ОСОБА_2 A № 245-C, п. 26; та «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria), № 54698/00, п. 28, від 8 червня 2006 року).

Відповідно до норм ч. 1 та ч. 2 ст. 174 ЦПК України, в даному випадку, представник позивача повинен був викласти позовні вимоги виключно у позовній заяві.

Крім того, в порушення вимог п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України представником позивача на час звернення до суду з даним позовом не було підтверджено те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. З позовної заяви вбачалось, що представник позивача звертався до суду з аналогічним позовом 26.02.2018 року, який ухвалою суду було залишено без руху. Однак, ні доказів звернення, ні доказів залишення позову без руху суду надано не було. До «відповіді на ухвалу суду від 19.03.2018 року» представником позивача надано ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2018 року по справі № 127/4248/18 про повернення позовної заяви із відміткою «ухвала суду станом на 15.03.2018 року законної сили не набрала». Наразі, не відомо чи набрало дане судове рішення законної сили, враховуючи зазначення представником позивача в позовній заяві про неправомірність такої ухвали суду. При цьому судом прийнято до уваги, що позивач самостійно, крім свого представника, може оскаржити дане судове рішення.

Згідно з п. 6 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява, також, повертається у випадку, коли позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Відповідно до Конституції України та ст. 18 ЦПК України обовязковість судового рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України.

Невиконанням ухвали суду від 19.03.2018 року, є не лише неналежне оформлення позовної заяви, але й не надання суду усіх відомостей, визначених ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

При цьому судом враховано, що обовязкове зазначення, визначених ч. 3 ст. 175 ЦПК України, відомостей в позовній заяві, викликано можливістю проведення розгляду справи не лише в порядку загального позовного провадження, але й спрощеного, за наявності відповідних правових підстав.

Крім того, дотримання положень ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем впливає на дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням.

Невиконання процесуального закону, а також судового рішення є неприпустимим.

Постановивши 19.03.2018 року ухвалу, суд здійснив необхідні процесуальні дії, спрямовані на ефективний доступ до правосуддя та забезпечення дотримання рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ.Точне і неухильне додержання і застосування норм матеріального і процесуального законодавства при розгляді і вирішенні цивільних справ є гарантією їх правильного, справедливого і швидкого вирішення.

Згідно з п. 2, п. 6 та п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобовязані сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Право на доступ до правосуддя не передбачає невиконання вимог закону та судових рішень, які набрали законної сили.

Судом звернуто увагу на те, що повернення позовної заяви, оформленої з порушенням діючого законодавства, не є порушенням права на судовий захист, враховуючи те, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що недоліки позовної заяви, визначені ухвалою суду від 19.03.2018 року, представником позивача так і не були усунуті в повному обсязі, тому відповідно до норм ч. 3 ст. 185 ЦПК України позовну заяву слід вважати неподаною та повернути представнику позивача з доданими до неї документами.

На підставі вищезазначеного, керуючись ч. 1 ст. 2, ч. 4 ст. 12, п. 2, п. 6 та п. 7 ч. 2 ст. 43, ч. 1 ст. 44, ч. 1 та ч. 2 ст. 174, ст. 175, ч. 3, ч. 4 ст. 185, ст.ст. 258-260, 353, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, до Першої Вінницької державної нотаріальної контори про встановлення факту, що має юридичне значення, про визнання особи такою, що не проживала разом із спадкодавцем, про втрату права користування житловим будинком та вибуття з місця проживання і додані до неї документи повернути представнику позивача.

Копію позовної заяви ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, до Першої Вінницької державної нотаріальної контори про встановлення факту, що має юридичне значення, про визнання особи такою, що не проживала разом із спадкодавцем, про втрату права користування житловим будинком та вибуття з місця проживання залишити в суді.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пятнадцяти днів з дня її складення до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: