Справа № 737/111/18 Провадження № 22-ц/795/754/2018 Головуючий у I інстанції - Усенко Л. М. Доповідач - Губар В. С.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.,

із секретарем судового засідання - Позняк О.М.

Позивач - ОСОБА_2

Відповідач - ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 16 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди

місце ухвалення судового рішення - смт. Куликівка Чернігівської області

дата складання повного тексту судового рішення - 16 квітня 2018 року

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 4000 грн. відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначала, що 27 травня 2016 року близько 19-00 години відповідач ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи мотоциклом марки «Java-350», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по вул. Миру в смт Куликівка Чернігівської області біля господарства № 52, не справився з керуванням та здійснив наїзд на її корову.

Як зазначає позивач, за вказаним фактом до ЄРДР внесені відомості за № 0000170 від 27 травня 2016 року, яке постановою слідчого закрите 20 жовтня 2016 року у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

ОСОБА_2 посилається на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди корова отримала ушкодження, було розірване вим'я, лікування позитивних результатів не дало, 16 жовтня 2016 року вона вимушена була здати корову на м'ясо, проте вартість корови знизилась на 4 000 грн., а відповідачем матеріальна шкода не відшкодувана.

ОСОБА_2 стверджує, що їй завдано моральної шкоди, під якою вона має на увазі втрати немайнового характеру внаслідок моральних (психологічних) страждань та інших негативних явищ, заподіяних злочинними діями та відповідальністю відповідача, що завдало їй великих моральних страждань в момент вчинення правопорушення.

ОСОБА_2 повідомила, що в результаті ДТП корова отримала ушкодження, було розірване вим'я, перелом 12-го ребра, підозра на тріщину10-го ребра, порушена цілісність шкіри на лівому боці на передній лівій та задніх кінцівок. Тварина була про ідентифікована та зареєстрована в єдиному державному реєстрі. На корову є паспорт, згідно якого власником корови є ОСОБА_2, ідентифікаційний номер корови VA, кличка Марта, порода Українська червоно - ряба молочна, день народження - 02.03.2012р.

Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 16 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 500 грн. моральної шкоди.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що 27 травня 2016 року близько 19-00 години відповідач ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи мотоциклом марки «Java-350», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по вул. Миру в смт Куликівка Чернігівської області біля господарства № 52, не справився з керуванням та здійснив наїзд на її корову.

Як зазначає апелянт, за вказаним фактом до ЄРДР внесені відомості за № 0000170 від 27 травня 2016 року, яке постановою слідчого закрите 20 жовтня 2016 року у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

ОСОБА_2 посилається на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди корова отримала ушкодження, було розірване вим'я, лікування позитивних результатів не дало, 16 жовтня 2016 року вона вимушена була здати корову на м'ясо, за що отримала 8000 грн.

ОСОБА_2 у скарзі посилається на те, що тварина була ідентифікована та зареєстрована в єдиному державному реєстрі. На корову є паспорт, згідно якого власником корови ОСОБА_2, ідентифікаційний номер корови VA, кличка Марта, порода Українська червоно - ряба молочна, день народження 02.03.2012р.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції обставинам справи не дав належної оцінки та безпідставно не задовольнив її позовні вимоги у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_2 за необгрунтованістю та безпідставністю.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та дослідивши матеріали цивільної справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що протиправною поведінкою відповідача позивачу завдано матеріальної шкоди, проте суду не доведені причинний зв'язок між протиправними діями відповідача при вчиненні ДТП 27 травня 2016 року та необхідністю продажу корови 16 жовтня 2016 року, а також розмір матеріального збитку.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_2 була особисто присутня в момент на місці ДТП, і це спричинило певний стрес, та, з огляду на вимоги розумності і справедливості, прийшов до висновку про стягнення з відповідача на її користь 500 грн. моральної шкоди.

Проте, таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може, з огляду на таке.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено такі фактичні обставини справи.

27 травня 2016 року близько 19-00 години відповідач ОСОБА_3, керуючи мотоциклом марки «Java-350», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по вул. Миру в смт. Куликівка Чернігівської області біля господарства № 52, не справився з керуванням та здійснив наїзд на корову, яка належала ОСОБА_2

Постановою слідчого Куликівського ВП Чернігівського ВП ГУ Національної поліції в Чернігівській області від 20 жовтня 2016 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000170 від 27 травня 2016 року за фактом ДТП у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України; копію постанови направлено начальнику Куликівського відділення поліції Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області для вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст.ст. 124, 130 КУпАП (а.с. 8-9).

Постановою Куликівського районного суду Чернігівської області від 08 листопада 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що ставноить 340 грн. (а.с. 36-37).

Зазначені обставини відповідач в апеляційному суді не заперечував та пояснив, що штраф у сумі 340 грн. ним сплачений.

Як встановлено Апеляційним судом, постановою Куликівського районного суду Чернігівської області від 06 грудня 2016 року у справі № 737/1055/16-п провадження по справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с. 38-39).

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 зверталась для надання допомоги належній їй корові. Тварина проідентифікована та зареєстрована в єдиному державному реєстрі. В паспорті вказано, що тварина дійсно належала ОСОБА_2, яка проживає АДРЕСА_1. Ідентифікаційний номер корови VA, кличка Марта, порода (код 14) Українська червоно - ряба молочна, день народження 02.03.2012р., дата створення паспорта 09.07.2012 року. Агент, що провів ідентифікацію тварини ОСОБА_4 (740476). Зі слів гр. ОСОБА_2 її корову збив мотоцикліст. Під час клінічного ветеринарного огляду встановлено температура тіла 38,8 С, перелом 12 - го ребра, підозра на тріщину 10 - го ребра, порушена цілісність шкіри на лівому боці на передній лівій та задніх кінцівок, рани вимені. Була проведена обробка ран та надано консультацію, що підтверджується листом Куликівської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 27 березня 2018 р. (а.с. 34).

Зазначені обставини в апеляційному суді ніким не спростовані.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалась на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди належна їй корова отримала ушкодження, у зв'язку з чим вона вимушена була здати корову на м'ясо, що що отримала 8000 грн. Тому просила стягнути з відповідача різницю вартості корови в сумі 4000 грн. та завдану моральну шкоду, яку вона оцінює в 10000 грн.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що із накладної № 14 від 16.10.2016 року, виданої СПД ОСОБА_5, убачається, що він прийняв від ОСОБА_2 корову вагою 400 кг вартістю 20 грн. за кілограм, загальна сума склала 8 000 грн. Ідентифікуючих даних корови зазначена довідка не містить. (а.с. 5).

А згідно довідки СФГ «Колос» від 01 грудня 2017 року, ціна одного кілограму телиці тільної 1 (одна голова) складала 30 грн. (а.с. 6).

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до приписів ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Тобто, відповідальність за заподіяну шкоду настає лише за наявності сукупності умов, що дії особи були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Передбачена статтею 1166 ЦК України презумпція вини заподіювача шкоди означає, що докази відсутності його вини має подати сам відповідач. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка в силу закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Аналогічна відповідальність наступає й за завдану моральну шкоду, крім випадків, установлених ч. 2 ст. 1167 ЦК України.

Зважаючи на сукупність обставин справи, Апеляційний суд не приймає до уваги в якості належного та допустимого документального доказу заподіяння матеріальної шкоди позивачу ОСОБА_2 наявну в матеріалах справи довідку СФГ «Колос» від 01 грудня 2017 року, оскільки зазначена довідку позивач отримала через тривалий час після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 27 травня 2016 року, тобто майже через півтора роки. Які підстави були зазначені позивачем для отримання довідки та якими доказами вони підтверджені - такої інформації довідка не містить, а докази не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Інших належних та допустимих документальних доказів на підтвердження вартості збутої корови, вартості лікування корови та яке саме призначено лікування - ОСОБА_2 не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду.

Покладаючи на ОСОБА_3 обов'язок по відшкодуванню ОСОБА_2 моральної шкоди, завданої їй у зв'язку з ушкодженням належної їй корови, суд першої інстанції помилково вважав доведеним прямий причинний зв'язок між бездіяльністю відповідача та завданням пошкоджень належній позивачеві корові.

Окрім того, апеляційний суд враховує той факт, що дорожньо-транспортна пригода сталась у травні 2016 року, а позивачем корова реалізована лише в жовтні 2016 року. При цьому, у матеріалах справи відсутні належні і допустимі документальні докази на підитвердження тих обставин, що внаслідок отриманих ушкоджень у травні 2016 р. корова втратила зданість давати молоко і не доведено, що саме втрата цієї притаманної корові функції змусила позивача продати корову у жовтні 2016 року.

Наявна у справі довідка від 27 березня 2018 року Куликівської районної державної лікарні ветеринарної медицини також не містить інформації про те, що належна позивачеві корова втратила здатність давати молоко внаслідок отриманих у травні 2016 року травм (а.с.34).

Відтак, суд першої інстанції помилково стягнув з ОСОБА_3 на відшкодування спричиненої позивачеві моральної шкоди 500 грн. та обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди з підстав не надання позивачем доказів на підтвердження своїх вимог.

Також апеляційний суд виходить з положень статті 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», відповідно до якої особа, яка супроводжує тварину, зобов'язана забезпечити безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою.

Як встановлено апеляційним судом та підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_2 як власник корови зі своєї сторони також не забезпечила безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною (коровою), яка вільно пересувалась біля транспортних шляхів.

Покладаючи на відповідача обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної внаслідок зіткнення мотоцикла та корови, суд першої інстанції фактично виходив тільки з тієї підстави, що позивач особисто була присутня на місці дорожньо-транспортної пригоди і отримала певний стрес, у той час як для покладення такої відповідальності на підставі статті 1166 ЦК України потрібно встановити вину та причинний зв'язок між діями або бездіяльність заподіювача шкоди та заподіяною шкодою.

Зазначені обставини не були належним чином досліджені і не узяті до уваги судом першої інстанції, що призвело до помилкового вирішення справи.

На підставі ч.ч. 1,4 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною 1 пунктом 4 та частиною 2 статті 376 ЦПК України, окрім іншого, підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене, у зв'язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, апеляційний суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди необхідно відмовити, а в іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 16 квітня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 500 гривень моральної шкоди - скасувати.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:Судді:

Повний текст постанови складений 17 липня 2018 року