АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/475/18Головуючий по 1 інстанції Побережна Н. П.
Категорія: 48 Доповідач в апеляційній інстанції Пономаренко В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

суддів Гончар Н.І., Пономаренка В.В., Сіренка Ю.В.

секретар Торопенко Н.М.

за участю:

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 10 січня 2018 року, ухваленого суддею Побережною Н. П. (повний текст рішення складено 18 січня 2018 року), у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя , -

:

в с т а н о в и л а :

16.05.2017 року позивач ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що сторони проживали у зареєстрованому шлюбі починаючи із 11.11.2004 року по 22.10.2010 року. За час проживання у зареєстрованому шлюбі, а саме 16.06.2006 року сторонами був придбаний за договором купівлі-продажу житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вартість вищевказаного будинку з надвірними будівлями і спорудами становить 100 000,00 грн. Після розірвання шлюбу позивач та їхні із відповідачем спільні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, залишилися проживати з відповідачем, оскільки будь - якого іншого власного житла у них немає. Однак після сварки, 25.03.2017 року позивач разом із дітьми наймає житло в будинку АДРЕСА_2. Крім цього у квітні 2017 року, коли позивач прийшов до будинку по іншу частину особистого майна, то відповідач застосовуючи фізичну силу не пустив позивача на подвір'я мотивуючи тим, що будинок і все майно присутнє в ньому, належить лише йому на праві приватної власності, тому позивач вважає, що саме з цього часу його права на частку у спільному майні подружжя були порушені з боку відповідача

В ході розгляду справи позивач у судовому засіданні зменшила позовні вимоги, подавши до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог від 27 листопада 2017 року (а.с.49-50) та просила визнати об'єктом спільного майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який відповідно до технічного паспорта на садибний житловий будинок складається з: житлового будинку(літ. Г-1) загальною площею 64,4 кв.м., сараю (літ.Б), прибудови (літ.б), погребу (літ. п/д), вбиральні (літ. У), огорожі (№1), колодязя (літ.К), та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно до технічного паспорта на садибний житловий будинок складається з: житлового будинку(літ. Г-1) загальною площею 64,4 кв.м, сараю (літ.Б), прибудови (літ.б), погребу (літ. п/д), вбиральні (літ. У), огорожі (№1), колодязя (літ.К).

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 10 січня 2018 року позов задоволено повністю.

Визнано об'єктом спільного майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який відповідно до технічного паспорта на садибний житловий будинок складається з: житлового будинку (літ. Г-1) загальною площею 64,4 кв.м., сараю (літ.Б), прибудови (літ.б), погребу (літ. п/д), вбиральні (літ. У), огорожі (№1), колодязя (літ.К),

Визнано за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителькою АДРЕСА_2, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Шполянським РВ УМВС України в Черкаській області 11.02.2005, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, інші дані про особу суду не відомі, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно до технічного паспорта на садибний житловий будинок складається з: житлового будинку(літ. Г-1) загальною площею 64,4 кв.м., сараю (літ.Б), прибудови (літ.б), погребу (літ. п/д), вбиральні (літ. У), огорожі (№1), колодязя (літ.К).

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця, жителя АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_4, виданий Шполянським РВ УМВС України в Черкаській області 12.12.1995, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительки АДРЕСА_2, паспорт серії НОМЕР_5, виданий Шполянським РВ УМВС України в Черкаській області 11.02.2005, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, інші дані про особу суду не відомі, судовий збір в сумі 750,00 грн. (сімсот п'ятдесят гривень).

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушено вимоги матеріального та процесуального права, вважає його незаконним, необґрунтованим і просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення , яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В огрунтування апеляційних вимог зазначено, що за час проживання у зареєстрованому шлюбі, а саме 16 червня 2006 року сторонами було придбано житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з тим, що вказаний житловий будинок перебував в аварійному стані, сторони демонтували вказаний будинок та натомість побудували новий житловий будинок.

Житлова площа придбаного житлового будинку становила 20,1 кв.м., а житлова площа побудованого житлового будинку становить 47,3 кв.м.

На період розгляду вказаної цивільної справи будівництво вказаного житлового будинку завершено не було. У зв'язку з цим вказаний житловий будинок не було введено в експлуатацію, та не здійснено державної реєстрації.

Відповідач вважає, що позивачем не надано доказів уведення об'єкта нерухомого майна в експлуатацію у встановленому порядку і набуття цим майном статусу об'єкта нерухомого майна як об'єкта цивільного права. Визнання ж права власності на об'єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Дослідивши в судовому засідання рішення виконавчого комітету Шполянської міської ради №65 від 21.02.2008 року суд першої інстанції дійшов хибної думки, що право власності на вказаний самочинно збудований житловий будинок зареєстровано.

Відповідач зазначає, що суд першої інстанції не дослідив, як доказ довідку Шполянського виробничого відділку КП Черкаського ООБТІ №198 від 14.08.2017 року, що даний доказ є недопустимим доказом, оскільки «невідомим чином з'явилася в матеріалах цивільної справи», так як відсутнє будь-яке «письмове» клопотання позивача чи його представника про залучення цього письмового доказу до матеріалів цивільної справи.

Не ставлячи під сумнів факт спільної власності на вказаний об'єкт незавершеного будівництва, на думку відповідача, суд першої інстанції в супереч вимогам ч.3ст.331 ЦК України, визнав право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, при цьому, що навіть право власності відповідача на вказаний об'єкт незавершеного будівництва ще не набуте.

Підчас розгляду вказаної цивільної справи судом першої інстанції взагалі не розглядалось питання щодо статусу земельної ділянки, яка розташована під вказаним об'єктом незавершеного будівництва.

Вважає, що судом першої інстанції при винесенні вказаного судового рішення було порушено процедуру набуття права власності на нерухоме майно, яка чітко визначена нормами діючого ЦК України.

При цьому суд першої інстанції навіть при наявності заяви про зменшення розміру позовних вимог від 27.11.2017 року про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами в тому числі гаражу (Г), якого фактично не існує, нібито задовольнив позовні вимоги в повному обсязі, а в резолютивній частині рішення суду Гараж (Г) взагалі відсутній. Відсутність вказаного нерухомого майна - гаражу підтверджується тією ж довідкою Шполянського виробничого відділку КП Черкаського ООБТІ №198 від 14.08.2017 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_4 вказує, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не відповідають дійсним обставинам справи, які стверджені доказами, що були надані до суду першої інстанції в порядку передбаченому чинним Цивільним процесуальним законодавством України на момент розгляду справи, а також рішення суду було винесено у відповідності до верховенства права та чинного законодавства України із застосуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколів до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, як того вимагає положення ч.ч.1,2, 4 cт. 10 ЦПК України.

Позивач зазначає, що копія рішення виконавчого комітету Шполянської міської ради №65 від 21.02.2008 року до матеріалів справи була надана разом із Довідкою ІІІполянського виробничого відділку КП Черкаського ООБТІ №198 від 14.08.2017 року представником позивача до початку розгляду справи по суті у відповідності до норм визначених ч.1 ст.131 ЦПК України (чинною на момент розгляду) на судовому засіданні, яке відбувалося 14 вересня 2017 року в залі Шполянського районного суду Черкаської області, що безпосередньо підтверджується зафіксованим записом судового засідання (14.09.2017 року).

Оскільки рішення міської ради на момент винесення судом рішення у даній справі не було оскаржено та визнано незаконним в судовому порядку, то воно є правомірним і було досліджено судом першої інстанції та правильно оцінено, як доказ того, що будівництво новозведеного житлового будинку по АДРЕСА_1 було закінчено до 11.02.2008 року (до прийняття рішення міської ради) і він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням. В рішенні суду першої інстанції відсутні посилання на які вказує відповідач, а саме про те, що право власності на самочинно збудований житловий будинок зареєстровано.

На думку позивача довідка Шполянського виробничого відділку КП Черкаського ЧООБТІ №198 від 14.08.2017 року, всупереч оманливим твердженням апелянта є належним та допустимим доказом, якому судом першої інстанції була надана у відповідності із нормами права України правомірна оцінка.

Судом першої інстанції було прийняте вірне рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки на початку судового засідання 10 січня 2018 року, яке розпочиналося уже після закінчення з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами на попередньому судовому засіданні 27.11.2017 року, тобто перед початком судових дебатів, і на запитання суду: - чи підтримує сторона позивачів заявлені вимоги, - представник позивача зазначив про те, що в заяві про зменшення позовних вимог ОСОБА_4 помилково було внесено вимогу про визнання за нею права власності на 1/2 частини гаража, оскільки даний об'єкт не було зафіксовано під час проведеної інвентарізації Шполянськом відділом Черкаського обласного об'єднаного бюро технічної інвентаризації, що підтверджується виданою ними Довідкою № 198 від 14.08.2017 року , яка знаходиться в матеріалах справи, тому представник позивача уточнивши позовну вимогу просив виключити даний об'єкт із позовних вимог, що підтверджується технічним звукозаписом судового засідання від 10.01.2018 року.

Позивач вважає, що суд першої інстанції приймаючи рішення по даній справі керувався принципом верховенства права та застосовуючи Протокол до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року, здійснив свою основну функцію - захистив порушене з боку відповідача, право позивача на поділ майна подружжя.

Позивач просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до п. 8 Перехідних Положень ЦПК України, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно до п. 9 Перехідних Положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у відповідності до вимог ч.3 ст.368 ЦК України та ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

З даним висновком погоджується і колегія суддів.

За матеріалами справи встановлено, що рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 21.07.2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_4, зареєстрований 11.11.2004 року у виконкомі Васильківської сільської ради Шполянського району Черкаської області актовий запис за №7 (а.с.11).

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 від 29.06.2005 року, виданим Васильківською сільською радою Шполянського району Черкаської області, ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис №8. Батьками дитини є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 25.12.2006 року, виданим виконавчим комітетом Васильківської сільської ради Шполянського району Черкаської області 09.02.2002 року, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис №17. Батьками дитини є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.9).

Згідно з договором купівлі-продажу від 16.06.2006 року, ОСОБА_7 продала ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1. Вказаний договір посвідчений державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним В.В. 16.06.2006 року (а.с.7).

Відповідно до виконавчого листа №2-824-/10 від 22.09.2010 року, виданого Шполянським районним судом Черкаської області, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 06.09.2010 року і до повноліття дітей (а.с.10).

Згідно з довідкою Шполянського виробничого відділку КП Черкаського ООБТІ №198 від 14.08.2017 року, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано у Шполянському виробничому відділку КП «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_3 (а.с.32).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Шполянської міської ради Черкаської області №65 від 11.02.2008 року було визнано право власності ОСОБА_3 на самочинно збудований житловий будинок та гараж у власному будинкоковолодінні по АДРЕСА_1 (а.с.37).

Згідно з медичним висновком №1554 від 22.12.2015 року, виданим Шполянським районним центром первинної медико-санітарної допомоги Шполянської районної ради, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, має ряд захворювань. Висновок дійсний до 01.12.2021 року(а.с.38).

Відповідно до підтвердження депутата міської ради Маєтної Лідії Павлівни від 12.06.2017 року (підпис депутата міської ради Маєтної Л.П. посвідчено секретарем Шполянської міської ради 13.06.2017 року) ОСОБА_4 проживала постійно та безперервно за адресою АДРЕСА_1 з 25.06.2006 року по 25.09.2017 року (а.с.39).

Згідно з довідкою розрахунком заборгованості по аліментах ОСОБА_3 №2121/14-24-36 від 29.05.2017 року, виданою Шполянським РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області, заборгованість по аліментах ОСОБА_3 на 01.05.2017 року становить 47885,26 грн. (а.с.45-46).

Позивач також надав до суду копії листів з технічного паспорту житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (а.с.37, 38).

Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України та ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за договором є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того згідно з ч.1ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Домовленості між сторонами відсутні, не укладався і шлюбний договір.

Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, за взаємною згодою.

Згідно з ч.2 ст.70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Підстав для відступу від засад рівності часток подружжя немає.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

В пункті. 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"(далі - Постанова Пленуму ВСУ №11), роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 07.12.2016 року у справі №6-1568цс16 належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Сторонами в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій був визнаний факт спільного придбання будинку та спільної побудови нового будинку, а тому дані обставини не підлягає доказуванню відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі №6-47цс16 новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Колегія суддів погоджується із думкою районного суду, що правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

З врахуванням вище наведених обставини та досліджених судом матеріалів справи, колегія підтримує обґрунтування районного суду, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що, встановивши дійсні обставини справи, суд дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, колегія суддів не вбачає.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишає без задоволення , а рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 10 січня 2018 року у даній справі - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 10 січня 2018 року, ухваленого суддею Побережною Н. П. ( повний текст рішення складено 18 січня 2018 року) по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено ¬¬¬28 березня 2018 року.

Судді Гончар Н.І.

Пономаренко В.В.

Сіренко Ю.В.