Справа № 2-1053/10
Номер провадження 6/522/259/18
У Х В А Л А

15 березня 2018р. м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого - судді Науменко А.В.

при секретарі - Полегеньком В.С.

розглянувши матеріали цивільної справи за поданням державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про винесення ухвали про розшук боржника ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ:

26.02.2018 року до суду звернувся державний виконавець Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про винесення ухвали про розшук боржника ОСОБА_1. Заінтересованою особою зазначено Акціонерне товариство «Місто Банк», посилаючись на те що на примусовому виконані в Приморському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження ВП № 55452855 по виконанню виконавчого листа № 21053/10 який видав Приморський районний суд м. Одеси 07 лютого 2011 року, про стягнення грошової суми з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Місто Банк» у розмірі 3962837,29 гривен.

Боржник не зявляється до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса територіального управління юстиції в Одеській області, ухиляється від здійснення виконання рішення суду.

В судове засідання державний виконавець В.О.Перчик не зявився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Також, на виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2018 року не надав до суду копію виконавчого провадження ВП № 55452855 по виконанню виконавчого листа № 21053/10 який видав Приморський районний суд м. Одеси 07 лютого 2011 року.

Дослідивши матеріали виконавчого провадження № 55452855, суд вважає, що у задоволенні скарги необхідно відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що Приморським районним судом м. Одеси ухвалено рішення про стягнення на користь Акціонерного товариства «Місто Банк» з ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 3962837,29 гривен.

Постановою Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 29 грудня 2017 року відкрито виконавче провадження ВП № 55452855 за виконавчим листом № 21053/10, виданим Приморським районним судом м. Одеси 07.02.2011 року.

15.01.2018 року державним виконавцем було складено акт, яким встановлено, що за вказаною адресою боржник ОСОБА_1 не знайден.

Також у боржника ОСОБА_1 виявлені численні обєкти нерухомого майна в Україні, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 438 ЦПК України розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Згідно з ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності з положеннями ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. Подання подане з додержанням законодавства.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження"передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи зі змісту ст.ст. 6, 11 Закону України "Про виконавче провадження"держаний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Розшук боржника, його майна є заходом примусового виконання рішень суду та інших органів (посадових осіб), передбачених статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Підставою для звернення виконавця до суду з поданням про розшук боржника, є відсутність відомостей про місце перебування та проживання боржника-фізичної особи. Виконавцем здійснюється перевірка місця проживання боржника, місце реєстрації - якщо вони відрізняються. Про встановлення факту відсутності боржника за місцем реєстрації (проживання) складається акт. Додатково здійснюється перевірка майнового стану, надсилаються запити про встановлення факту працевлаштування та отримання доходів.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що копії постанов про відкриття виконавчого провадження надсилаються рекомендованим листом. Таким чином, Боржник повинен бути повідомлений про відкриття виконавчого провадження з метою реалізації своїх прав та зобовязань у виконавчому провадженні.

Керуючись вимогами пункту 1 статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 438 ЦПК України виконавцем надсилається подання в суд про розшук боржника та долучаються копії матеріалів виконавчого провадження, а саме: копії постанови про відкриття виконавчого провадження та повідомлення про отримання поштового відправлення, або копія конверту з відміткою про не отримання зі вказаною причиною, акт про встановлення факту відсутності даних про місце знаходження боржника, дані про належне майно. Подання прошивається, нумерується та скріплюється печаткою.

Пунктом 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, встановлено, що організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II).

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comi№gersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Суд вказує, що матеріали з поданням на розшук боржника надійшли у непосвідченому вигляді. Усі процесуальні документи у яких є заповнення від руки дати складення та тексти, є такими що неможливо розібрати, завдяки дуже поганому почерку або дуже недбалого відношення до своїх обовязків.

Подані до суду з матеріалами виконавчого провадження запити виконавця до Головного управління Державної міграційної служби, КП «ОМБТІ та РОН», Державної прикордонної служби складені з внесенням от руки зовсім нерозбірливої дати та номера документа, та без відповідей не є належним підтвердженням здійснення виконавцем відповідних дій в рамках виконавчого провадження.

Судом враховано вказані вимоги закону і встановлено, що органом ДВС не подано доказів вчинення виконавцем належних та реальних дій, направлених на розшук боржника та його майна, що визначені наведеними вище положеннями законодавства.

За таких обставин суд не вбачає правових підстав для задоволення подання державного виконавця про розшук боржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 19, 81, 258, 260, 438 ЦПК України,Законом України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про винесення ухвали про розшук боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд міста Одеси протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя А.В. Науменко

23.03.18