Справа № 351/2359/17
Провадження № 22-ц/779/757/2018
Головуючий у 1 інстанції Собко В. М.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.

за участю секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Снятинського районного суду в складі судді Собка В.М., ухвалене 27 березня 2018 року в м. Снятині Івано-Франківської області у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до виконавчого листа №2-2288 від 14 грудня 2009 року, виданого Коломийським міськрайонним судом, з відповідача стягуються аліменти у розмірі 250,00 грн щомісячно на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до доягнення ними повноліття. У зв'язку із покращенням матеріального стану відповідача та зміною мінімального розміру аліментів, просила збільшити визначений розмір аліментів до 1000,00 грн на кожну дитину.

Рішенням Снятинського районного суду від 27 березня 2018 року позов задоволено.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі виконавчого листа №2-2288 від 14 грудня 2009 року, виданого Коломийським міськрайонним судом, з 250,00 грн - до 1 000,00 грн щомісячно на кожну дитину починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Відкликано раніше виданий виконавчий лист по рішенню Коломийського міськрайонного суду від 14 грудня 2009 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 640,00 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відповідно для дітей від шести до вісімнадцяти років становить 930,00 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність викладених у рішенні суду висновків обставинам справи. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити. Зазначає, що в суду були відсутні правові підстави для збільшення розміру аліментів. При цьому судом не враховано його матеріальний стан. Зокрема, шо він ніде не працює, здійснює догляд за непрацездатною матір'ю, яка досягла 80 років та є інвалідом І групи. Відтак, отримує незначні компенсаційні виплати, що підтверджується відповідною довідкою. А отже, не спроможний сплачувати аліменти у збільшеному судом розмірі.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не подано.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У зв'язку з чим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

В засідання апеляційного суду сторони не з'явилися будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. При цьому ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відтак, зважаючи на положення ст. 372 ЦПК України перешкод розглядові справи за неявки сторін не встановлено.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

При цьому апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції правильно з'ясовано, що сторони, шлюб між якими розірвано, є батьками дітей: доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9-14).

На підставі виконавчого листа за №2-2288 від 14 грудня 2009 року виданого Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області з ОСОБА_1 на користь позивача стягуються аліменти в розмірі по 250,00 грн щомісячно на утримання неповнолітніх дітей. При цьому заборгованість по аліментах станом на день подання цього позову відсутня (а.с.8).

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_2 покликалася на те, що розмір стягуваних аліментів є незначним, відповідач працюючи за межами України має регулярний дохід, та що інших аліментних зобов'язань не має. Крім того, змінено мінімальний розмір стягуваних аліментів виходячи із 50 відсоткового розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. З врахуванням чого нею визначено розмір аліментів по 1000,00 грн на кожну дитину.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з положень ст. ст. 180-184, 192 Сімейного кодексу України, встановивши, що визначений позивачем розмір аліментів по 1000,00 грн на кожну дитину буде відповідати як інтересам дітей, так і вимогам чинного законодавства, з врахуванням встановлення законодавцем мінімального розміру таких аліментів на одну дитину, що не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому на думку суду такий розмір є для відповідача посильним.

Як передбачено частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, визначених СК України.

Таким чином, для вирішення питання про збільшення розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення аліментів, а встановлює порядок вирішення зміни розміру аліментів шляхом ухвалення рішення про їх збільшення.

У даних правовідносинах стягнення аліментів на утримання дитини відбувалося за рішенням Коломийського міськрайонного суду на підставі виданого судом 14 грудня 2009 року виконавчого листа.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 посилався на свою неспроможність сплачувати аліменти у збільшеному розмірі в зв'язку із матеріальним станом, підтвердженням чого є довідка № 1071 від 27 березня 2018 року. З її змісту вбачається, що відповідач знаходиться на обліку в УПСЗН Коломийської РДА із січня 2018 року як працездатна особа, що не працює (не вчиться) отримує компенсаційні виплати здійснюючи догляд за інвалідом І групи або особою похилого віку, що досягла 80-річного віку (а.с.27).

Аналогічну довідку ним долучено і до апеляційної скарги (а.с.42).

Зі змісту рішення вбачається, що судом не дано оцінки цим обставинам, що на думку відповідача призвело до неправильного вирішення спору.

Разом з тим, судом враховано наявність інших обставин, визначених законом, які є підставою для збільшення розміру аліментів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ч. 1 ст. 180 та частин 1-4 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Обставини, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України. Ці обставини стосуються як дитини, так і платника аліментів: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому ч. 2 ст. 182 СК передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України обов'язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків, тобто дитину повинен утримувати не лише їх батько, а і її мати.

В силу статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», станом на 2018 рік установлено прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 грн, з 1 липня - 1944 грн, з 1 грудня - 2027 грн.

Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком від 6 до 18 років.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, колегія суддів виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров'я та розвитку дитини.

А кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто обов'язок щодо утримання дітей покладений не лише на їх батька, а й на матір.

Таким чином, на зміну розміру аліментів, відповідно до ст.ст. 182, 192 СК України, впливають лише ті обставини, які стосуються дітей, платника та одержувача аліментів.

З огляду на це, на визначення розміру аліментів, на думку колегії суддів, не впливає здійснення відповідачем догляду за матір'ю, оскільки сам по собі цей факт не породжує аліментних правовідносин за відсутності рішення суду. Тим більше, відповідачем не надано жодних доказів про матеріальний стан матері, відомостей, що вона не має самостійного доходу, що здійснюваний ним догляд є постійним і позбавляє його права працевлаштування чи відсутність в нього інших доходів тощо. Аналогічно як і доказів, що матеріальний стан одержувача аліментів значно кращий ніж його.

Крім того, виникла інша обставина, передбачена Сімейним Кодексом України, яка вимагає збільшення розміру аліментів у зв'язку із визначенням законом їх розміру на одну дитину не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Усі ці обставини настали після ухвалення рішення судом про стягнення аліментів, розмір яких на час розгляду даної справи є невиправдано малим (250,00 грн).

Зважаючи на вищенаведене враховуючи стан здоров'я апелянта, його матеріальне становище, те що він є працездатною особою, відсутність інших утриманців, факт проживання неповнолітніх дітей разом із матір'ю, їх вік, вартість життя та необхідність здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, навчання, здоров'я дітей, а також і необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб і самого відповідача, суд першої інстанції правильно визначив розмір аліментів по 1000,00 грн на дитину щомісячно. На думку колегії суддів це у повній мірі відповідати вимогам закону, розумності і справедливості, з урахуванням обставин справи та доказів, наданих сторонами.

Відтак, обставин, які унеможливлюють виконання ОСОБА_1 свого обов'язку щодо забезпечення неповнолітніх дітей на рівні, не меншому половини прожиткового мінімуму на кожну дитину, ним не наведено.

Відповідно до п. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відтак, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, врахуваючи відсутність додатково поданих доказів, суд приходить до переконання, що фактичні обставини справи місцевим судом з'ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права та відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2018 року зупинено дію оскаржуваного рішення. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення, його дію слід відновити.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Снятинського районного суду від 27 березня 2018 року - без змін.

Відновити дію рішення Снятинського районного суду від 27 березня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко