22-ц/775/354/2018(м)
Головуючий у 1 інстанції Томілін О.М.
Доповідач Мальцева Є.Є.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

21 червня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.,

суддів - Принцевської В.П., Баркова В.М.,

секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Комунально-комерційне підприємство «Керуюча компанія «Західна», Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сонячна 13», про усунення перешкод в користуванні місцем загального користування, зобов'язання здійснити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду Донецької області, ухвалене 29 березня 2018 року у місті Маріуполі Донецької області,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні місцем загального користування та зобов'язання здійснити певні дії, в якому просила зобов'язати відповідача за власний рахунок знести перегородку та вхідні двері у коридорі загального користування між квартирами АДРЕСА_3 та стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є власником квартири АДРЕСА_1 з 16.11.2016 року, де проводить ремонт. Відповідач ОСОБА_2 мешкає в квартирі АДРЕСА_5 в цьому будинку, яка розташована напроти квартири позивача АДРЕСА_4 Між квартирами є коридор, який є місцем загального користування. До придбання позивачем квартири відповідач самовільно обладнала у коридорі загального користування перегородку, і тим самим зменшила площу загального коридору, що перешкоджає ОСОБА_1 вільно пересуватися по ньому, виходити з квартири. У зв'язку з цим зменшено ширину шляхів евакуації та сходової клітини даного будинку, що є порушенням будівельних та житлових норм, і також порушує права позивача. Крім того, відповідачем ОСОБА_2 встановлені в коридорі металеві двері, дерев'яні навісні шафи та пристосовано місце для куріння. В коридорі загального користування вона зберігає пластикові пляшки з водою, банки з фарбою, інші належні їй речі, що також заважає вільно пересуватися та порушує норми протипожежної безпеки. На неодноразові вимоги позивача до ОСОБА_2 щодо усунення даних перешкод остання не реагує, тому позивач змушена захищати свої права в суді.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 березня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні місцем загального користування, зобов'язання здійснити дії задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 за власний рахунок знести перегородку та вхідні двері у коридорі загального користування між квартирами АДРЕСА_3.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити рішення про відмову в позові.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд не дав оцінку доказам у справі у сукупності, що призвело до незаконного рішення.

Так, у технічному плані будинку відображені перегородки з дверима у коридорі загального користування, відмітки про те, що це самовільне переобладнання, немає. На думку відповідача, при вирішенні спору, суд повинен був керуватися тільки нормами права, що діяли на час спорудження спірної перегородки. Оскільки перегородка є у технічній документації, то це свідчить про законність її обладнання. А позивач купила квартиру з існуючим відгородженим тамбуром, чим прийняла на себе права та обов'язки попередніх мешканців, які нею користувалися. Суд не мотивував у рішенні, чому саме відповідач повинна виконувати обов'язки осіб, що колись спорудили перегородку.

Суд неправомірно послався в рішенні на лист пожежника, в якому оцінка перегородки надана з урахуванням вимог до неї на час її побудови. Лист носить роз'яснювальний характер, в ньому прямо зазначено, що він не для суду.

Суд не прийняв до уваги, що викладене у листі директора департаменту розвитку комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради від 16.02.2018 року, в якому зазначено, що при будівництві перегородки в тамбурах не були передбачені, первісна технічна документація будинку втрачена, і при поновленні паспорту будинку перегородки були внесені в нього по факту, в тому числі спірна перегородка (а.с.87), відрізняється від відомостей в листі заступника голови Маріупольської міської ради від 01.03.2018 року (а.с.103). Суд невірно вважав зміст цих документів аналогічним. Разом з тим, технічна документація відображає такі перегородки, оскільки не встановлено фактів самовільних споруд.

Крім того, спір між сторонами фактично стосується речей, що розміщені у тамбурі. Позивач неодноразово пояснювала, що вона не заперечує проти перегородки, але не згодна із розміщенням речей, оскільки на її думку, вони у безладі. Між тим, безладу в коридорі немає, це суб'єктивна думка позивача. Оскільки відповідач працює в дитячій інвалідній організації і її квартира зареєстрована на цю організацію, то змушена зберігати в тамбурі багато речей, які використовує в даній діяльності.

Перешкоди в користуванні позивачу її власністю відповідач ніколи не створювала, жодних засовів на двері в загальний коридор немає. Тим більш, що позивач у квартирі не проживає, тому підстави позову надумані.

У відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача ОСОБА_2 та у відсутності представників третіх осіб - Комунально-комерційного підприємства «Керуюча компанія «Західна», Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сонячна 13», які повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи рекомендованою поштою та через представника ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників відповідача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, яка підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, заперечення позивача ОСОБА_1, яка просила залишити рішення без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 проживає у АДРЕСА_6 з моменту побудови будинку з 1989р., є відповідальним квартиронаймачем вказаної квартири.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 16.11.2016 року (а.с.11-12).

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, у коридорі, який є частиною площі першого поверху будинку, і розташований між квартирами сторін, ОСОБА_2 та мешканцем квартири 2 після вселення в будинок побудована перегородка з дверним блоком, таким чином, відділено квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_7 від сходової площадки тамбуром.

З наданих до справи фото вбачається, що в цьому тамбурі облаштовані шафи з інструментами, знаходяться баки з водою, багато інших речей (а.с.13-16, 35, 100-101).

23.12.2016 року позивач ОСОБА_1 зверталася до Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради у зв'язку із конфліктом між нею та її сусідкою ОСОБА_2 щодо користування вказаним тамбуром між квартирами (а.с.9).

Інспекцією міської ради з благоустрою м.Маріуполя Маріупольської міської ради в січні 2017 року було проведено огляд будинку АДРЕСА_8 в ході якого виявлено захаращення підсобного приміщення між квартирами сторін шляхом встановлення дерев'яних шаф та наявністю баків з водою; за результатами даної перевірки відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення, який передано на розгляд адміністративній комісії Маріупольської міської ради (а.с. 10).

Протоколом про адміністративне правопорушення №002136 від 03.01.2017 року виявлено захаращення підсобного приміщення шляхом встановлення дерев'яних шаф та наявністю баків з водою за адресою: АДРЕСА_2, що є порушенням ч.8 п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року та ст.150 КУпАП (а.с.33).

Згідно з актом від 04.01.2017 року, складеного Комітетом самоорганізації населення «Сонячний», у зв'язку із конфліктом між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зроблено перевірку, якою встановлено, що в коридорі між квартирами наявні 6-літрові баки з водою, у зв'язку з чим ОСОБА_2 запропоновано звільнити перегородку, однак остання відмовилась (а.с.35).

Постановою адміністративної комісії Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №48 від 18.01.2017 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.150 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження (а.с.32).

З акту комісійного обстеження від 14.09.2017р., затвердженого начальником інспекції міської ради з благоустрою м.Маріуполя, та складеного за участю ОСОБА_2 на підставі звернення ОСОБА_1, вбачається, що у приміщенні загального користування (коридорі) між вищевказаними квартирами у будинку АДРЕСА_9 ОСОБА_2 розміщено пластикові пляшки з водою, на зберігання яких є узгодження голови об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сонячна 13» ОСОБА_4, побутового сміття та відходів у зазначеному приміщенні не виявлено (а.с.54).

З відповіді 3 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Донецькій області від 01.11.2017 року за №3/04/2178 вбачається, що Державним пожежно-рятувальним загоном було здійснено оцінку відповідності вимогам пожежної безпеки позаквартирного коридору біля квартир АДРЕСА_7 і АДРЕСА_5, розташованих на першому поверсі 9-ти поверхового житлового будинку АДРЕСА_10 в Центральному районі м.Маріуполя, відповідно до якої коридор між зазначеними квартирами не відповідає протипожежним вимогам будівельних норм та правил. (а.с.64-65).

З технічного плану першого поверху будинку АДРЕСА_10 в м.Маріуполі, де розташовані спірні квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_7, складеного 20.11.1990 року, вбачається, що дійсно між даними квартирами вказані загальний коридор та перегородка, однак, даний план не є первісною технічною документацією будинку, а складений через деякий час після побудови, тому в ньому відображені фактично існуючі самовільно обладнані тамбури, в тому числі спірна перегородка між квартирами та площею першого поверху будинку (а.с.38).

У зв'язку зі спором, директор департаменту розвитку комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради від 16.02.2018р. інформувала позивача, що будинок АДРЕСА_10 в м.Маріуполі було введено в експлуатацію у 1988 році. Від самого початку, при будівництві будинку загальні перегородки передбачені не були. Первинна технічна документація на будинок була втрачена. При відновленні технічного паспорту спеціалісти БТІ внесли до нього перегородки, встановлені мешканцями будинку для комфорту та покращення побутових умов, у тому ж рахунку і спірну перегородку. Аналогічні відомості вказані у листі першого заступника міського голови м.Маріуполя від 01.03.2018р (а.с.87,103)

Вирішуючи справу, суд врахував наступні норми.

Відповідно до вимог ст.179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

В частині 1 статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», зазначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Відповідно до ч. 2 статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно з ч.2 ст.382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до п.1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

На підставі викладеного суд дійшов до висновку, що відповідач своїми діями порушує встановлені для багатоквартирних будинків будівельні і житлові норми та правила.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Проаналізувавши норми права, надані доказі і встановлені обставини, суд першої інстанції вважав доведеними вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача знести перегородку та вхідні двері у коридорі загального користування між квартирами АДРЕСА_3, у зв'язку з чим задовольнив їх в повному обсязі.

Колегія суддів перевірила матеріали справи, доводи апеляційної скарги, і вважає, що такий висновок суду є обґрунтованим з урахуванням встановлених обставин, і не спростований відповідачем.

Тому погодитися із доводами апеляційної скарги, в яких позивач вказує на порушення судом норм матеріального права у зв'язку із тим, що поклав обов'язок демонтувати перегородку тільки на відповідача, неможливо. Зі справи вбачається, що ОСОБА_2 не заперечувала факту, що вона обладнала тамбур без надання відповідного дозволу, інші мешканці квартири АДРЕСА_7, які по словам відповідача також приймали участь у обладнанні перегородки, давно в будинку не проживають, крім того, саме відповідач створила умови неможливого користування вказаним коридором сумісно із позивачем, що належно підтверджено матеріалами справи.

Безпідставними є посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що судом не надана належна оцінка доказів під час вирішення спору, оскільки зі справи вбачається, що суд правильно й повно встановив обставини справи і надав належну оцінку усім доказам, зокрема, інформації Маріупольської міської ради від 16.02.2018р. щодо даного питання, яка підтверджується іншими матеріалами справи - інформацією Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 03.03.2018 року, яка має аналогічний зміст (а.с.87, 103), і не спростована відповідачем.

Також не є слушними доводи відповідача про те, що оскільки нею демонтований засов на двері в спірний тамбур, то немає й предмету спору, оскільки судом встановлено інші обставини, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1

А посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що перегородка, що веде в коридор між квартирами сторін, не є самовільною, оскільки відображена в технічному плані будинку, не спростовують висновків суду, оскільки судом в рішенні надана відповідна оцінка і мотивоване відхилення таких доводів представника ОСОБА_2, з яким колегія суддів не може не погодитися.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про те, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскарженого рішення, і висновків суду не спростовують, тому в задоволенні скарги необхідно відмовити на підставі статті 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 червня 2018 року.

Судді :

Є.Є. Мальцева

В.П. Принцевська

В.М. Барков