Справа №295/2384/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира

в складі головуючого судді Ведмідь Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Скришевської О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Богунського районного суду міста Житомира цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, у якому, просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 09.04.2014 року у розмірі 108364,90 грн., яка являється сумою заборгованості за відсотками за користування кредитом, а також судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1, порушено умови зазначеного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, що є предметом позовних вимог.

11.04.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник позивача вказав, що анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить такі істотні умови кредитного договору, як наприклад, сума кредиту, строк кредитування, відсотки за користування кредитом. Посилання банку на те, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг є неприйнятним, оскільки «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки такі Умови не містять підпису позичальника, а також не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Кредитний договір № б/н від 09 квітня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 є не укладеним, оскільки не підписані відповідачем всі його обов'язкові складові елементи, крім анкети-заяви, а саме: пам'ятка клієнта, умови та правила надання банківських послуг, тарифи. ПАТ КБ «Приватбанк» не виконував вимоги норм чинного законодавства, оскільки кредитний договір не містить графік платежів, орієнтовну сукупну вартість кредиту, що не відповідає п.п.3.1, 3.2 правил, чим свідомо ввів в оману відповідача, тому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

29.05.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача вказав, що виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує його волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 4 роки, позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 09.04.2014 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви вбачається, що відповідач висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом. Також до матеріалів позовної заяви долучено "Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна" з якої вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,3 % (27.60% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо, тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. У наданій до суду виписки з карткового рахунку прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Вказав, що в договорі прописана валюта кредитування, відсоткова ставка, винагороди, розмір платежу, відповідальність, права та обов'язки сторін договору та багато іншого. Тобто, ознайомившись з умовами кредитування до підписання договору, звіривши їх із положеннями договору, позивач отримав повну інформацію про умови кредитування та й власноруч підписав кредитний договір/заяву на отримання кредиту, тому застосування позивачем положень про введення в оману Закону України «Про захист прав споживачів» вважає неприйнятним. Також вказав, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов'язання за договором, тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги.

Представник позивача в судове засідання не зявився, у матеріалах справи міститься клопотання, у якому він просить розглянути справу у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, однак його уповноважений представник ОСОБА_2 направив суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві на позов, просив відмовити у його задоволені, вважає, що сума заборгованості банком не підтверджена.

На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін.

У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договір та інші правочини. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 09.04.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно умов якого, останній отримав кредит в сумі 100,00 грн. 00 коп., який 25.04.2015 року було збільшено до 2000,00 грн., що вбачається з довідки про зміну умов кредитування, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Кредитний договір укладено шляхом підписання анкети-заяви позичальника, в якій ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом позичальника у заяві.

За нормами ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. ОСОБА_3 вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Так, Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, підпис під якими не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору, тому суд не погоджується з твердженням представника відповідача про те, що договір про надання банківських послуг між позивачем та відповідачем не може вважатися укладеним, оскільки таке твердження не базується на вимогах чинного законодавства.

Статтею 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У п.п. 2.1.1.2.1., 2.1.1.2.6. Умов і ОСОБА_3 надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта / Довідці про умови кредитування / і Заяві, підписанням яких клієнт і банк укладають Договір про надання банківських послуг. Карта може бути використана держателем для оплати товарів і послуг, отримання/внесення грошових коштів у банківських установах і через банкомати, з метою інших банківських операцій, передбачених Договором.

Відповідно положень статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

За п. 2.1.1.5.5., 2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентах за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором; у разі невиконання зобов'язань за Договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6. «ОСОБА_3 користування платіжною карткою» банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому тарифами Банку із розрахунку 365/366 календарних днів на рік.

Витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» визначено розмір щомісячного платежу 7% від суми заборгованості.

Із позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що банк звернувся до суду з вимогами про стягнення відсотків за користування кредитом.

Із приєднаного до матеріалів справи розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що станом на 10.12.2017 року заборгованість за тілом кредиту становить 228256,72 грн., заборгованість за відсотками становить 108364,90 грн.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, а саме з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування платіжної карти, відповідачу булла видана платіжна карта №846969 «Універсальна GOLD» з кредитним лімітом 100,00 грн., який 25.04.2015 року було збільшено до 2000,00 грн.

Крім того, в позовній заяві та у відзиву на позов позивач вказав, що відповідачу встановлений кредитний ліміт у розмірі 2000,00 грн., що в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Однак, стороною позивача не обґрунтовано та не надано доказів щодо збільшення кредитного ліміту з 2000,00 грн. до 228256,72 грн.

19.04.2018 року протокольною ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19.04.2018 року витребувано у Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", серед іншого, обґрунтований розрахунок ціни позову по відсотках, виходячи із фактично отриманих ОСОБА_1 сум кредитних коштів (тіла кредиту), однак ухвала суду залишена позивачем без виконання в цій частині, з підстав того, що надати суду більш детальний розрахунок заборгованості не виявляється можливим з технічних причин, натомість надано виписку по рахунку ОСОБА_1

Отже ухвала Богунського районного суду м. Житомира від 19.04.2018 року про витребування доказів залишились без належного реагування та виконання з боку позивача, будь-яких інших доказів, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача, позивачем не надані, а без наявності спеціальних знань не представляється можливим встановити правильність наданого позивачем розрахунку чи самостійно здійснити розрахунок заборгованості по відсотках за користування кредитом.

Судом прийняті до уваги відомості, які містяться у виписці по рахунку, зокрема щодо того, що 19.05.2016 року була здійснена оплата частинами у розмірі 250000,00 грн., однак позивачем при звернені з позовом до суду та під час судового розгляду не вказувалося з яких підстав та на підставі яких договірних зобов"язаннях відбулося перерахування цієї суми коштів, доказів чи обґрунтовання з цих підстав позивачем не надано, в той же час, заявляючи у відповідності до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з'ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання.

Також слід зазначити, що при підписанні договору від 09.04.2014 року сторони погодили, що за користування кредитом позичальник сплачує відсотки у розмірі 27,6 % річних на суму залишку заборгованості.

Із розрахунку заборгованості по кредитному договору вбачається, що починаючи із 01.09.2014 року та у подальшому банк збільшував розмір відсотків за користування кредитом, який станом на день нарахування заборгованості становив вже 42 % річних.

За змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

10 січня 2009 року набрав чинності ОСОБА_4 України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ, яким ЦК України доповнено ст. 1056-1, якою передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; установлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

ОСОБА_4 не скасовує й не помякшує цивільної відповідальності особи, а отже, не має зворотної дії в часі.

Якщо ж умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 9 січня 2009 року. ОСОБА_3 позиція Верховного суду України від викладена у рішеннях 19 грудня 2012 року у справі № 6-144цс12 та від 26 вересня 2012 року у справі № 6-89цс12).

Таким чином, рішення банку щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку, які прийняті з 10 січня 2009 року, є неправомірними.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, по позовна заява Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволенню не підлягає, оскільки докази про те, що відповідач був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, які додані до позовної заяви, не мають правового значення для правильного вирішення спору за встановлених судом обставин щодо відсутності доказів на підтвердження розміру наданого кредиту, так як позивачем не обґрунтовано та не надано жодного підтверджуючого доказу щодо підняття кредитного ліміту, яке призвело до збільшення тіла кредиту до 228256,72 грн. та відповідно донарахування відсотків за користування кредитом у сумі 108364,90 грн., при цьому інші вимоги, окрім стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, позивачем не ставилися та не розглядалися судом в силу ч. 1 ст. 13 ЦПК України.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір у разі відмови в позові покладається позивача, тому питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 526, 549, 611, 625, 629, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 6, 7, 10-13, 18, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 352-353 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Богунський районний суд м. Житомира.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (місце знаходження: 49094 м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ).

Відповідач: ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОККП НОМЕР_1).

Повне судове рішення складено 11.06.2018 року.

Суддя Н.В. Ведмідь