_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/6001/15-ц
Провадження № 2/520/3328/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2018 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючий - суддя Васильків Олена Василівна,

секретар судового засідання - Дідур Ганна Сергіївна,

за участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: КП "ЖКС "Вузівський", ОСОБА_5, про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні житлом та вселення, та за позовом третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

встановив:

28.04.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартири за адресою: АДРЕСА_1.

04.06.2015 року відповідач ОСОБА_3 надав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_1 надати позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_3 дублікат ключів та вселити ОСОБА_3 у спірну квартиру.

Ухвалою суду від 04.06.2016 року зустрічний позов прийнято до провадження та об'єднано в одне провадження із первісним.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.09.2015 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом; та відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні житлом та вселення.

08.12.2015 року ухвалою апеляційного суду Одеської області рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.09.2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.06.2016 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.09.2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08.12.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду зазначену справу передано на розгляд судді Васильків О.В. та ухвалою від 11.07.2016 року справу прийнято до провадження судді.

28.03.2017 року до участі в справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_5, яка 18.04.2017 року звернулась до суду з самостійними вимогами, в яких просить визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, відповідно до яких дана справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження.

В своїх позовних вимогах позивач ОСОБА_1 посилається на те, що на підставі розпорядження Київської райадміністрації №283 від 01.03.1999 року відповідачу ОСОБА_3 було дозволено заключити договір найму на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Однак за вказаною адресою відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав з 25.05.1970 року, позивач ОСОБА_1 з 10.07.1987 року, дружина позивача ОСОБА_1 - третя особа ОСОБА_5 з 29.09.1993 року. Відповідач ОСОБА_3 з жовтня 1999 року не проживає за спірною адресою, оскільки з вказаного часу знаходиться в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 та проживає з нею за адресою: АДРЕСА_3. Оскільки відповідач ОСОБА_3 не приймає участь по утриманню квартири та не сплачує комунальні послуги, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. При цьому позивач вважав, що на частину спірної квартири претендує дружина відповідача ОСОБА_8

Відповідач ОСОБА_3 в зустрічних позовних вимогах посилається на те, що в двокімнатній квартирі за спірною адресою він зареєстрований разом зі своїм сином - позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 28.11.1998 року відповідачем ОСОБА_3 був укладений шлюб з ОСОБА_8, після чого відповідач ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_8 почали проживати разом в квартирі АДРЕСА_3, так як у сина відповідача - позивача за первісним позовом ОСОБА_1 була сім'я, що складалась з трьох чоловік, та не було часу на догляд свого батька, який потребував стороннього догляду. Відповідач ОСОБА_3 стверджував, що квартира, в якій він на даний час проживає, належить синові його дружини ОСОБА_8 та іншого житла відповідач ОСОБА_3 і ОСОБА_8 не мають. Відповідач ОСОБА_3 неодноразово звертався до позивача ОСОБА_1 з проханням звільнити одну кімнату за спірною адресою для проживання відповідача, однак позивач за первісним позовом ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою. При цьому відповідач ОСОБА_3 вважає за можливе встановити порядок користування квартирою, виділивши позивачу житлову кімнату більшою площею, відповідачу - житлову кімнату меншою площею, кухню, вбиральню залишити в спільному користуванні. На підставі викладеного сторона відповідача просить в задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі.

Позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 20.08.2015 року були подані заперечення на зустрічну позовну заяву, в яких позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_3 з часу одруження з ОСОБА_8 добровільно виїхав з спірної квартири та став мешкати з ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3. При цьому відповідач ОСОБА_3 ніякого стороннього догляду не потребував, за період з 1998 року по 28.04.2015 року з позовом до суду щодо усунення перешкод в користуванні спірною квартирою не звертався, комунальні послуги не сплачував крім стягнення за судовим наказом, витрати за яким позивач ОСОБА_1 відповідачу відшкодував. Крім того, позивач ОСОБА_1 звертає увагу суду, що після заміни вхідних дверей у 2007 році він дав ключі відповідачу, а також, що з наданих стороною відповідача медичних документів вбачається, що ОСОБА_3 при зверненні до медичних установ зазначав адресу свого проживання: АДРЕСА_3, а не адресу спірної квартири.

Третя особа ОСОБА_5 в своїх позовних вимогах зазначила, що з 1993 року зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, де також зареєстровані сторони за первісним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 В 1998 році відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 створив нову сім'ю та добровільно вибув на постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_3. При цьому вивіз зі спірної квартири всі свої особисті речі та усе своє майно, однак не знявся з реєстраційного обліку, в зв'язку з чим позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_5 сплачують житлово-комунальні послуги з урахуванням формальної реєстрації ОСОБА_3

В ході судового розгляду справи були розглянуті клопотання щодо витребування доказів та допиту свідків.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просять задовольнити позов ОСОБА_1 та підтримали позовні вимоги третьої особи ОСОБА_5 частково, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 просять відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та позову третьої особи ОСОБА_5, зустрічний позов ОСОБА_3 просять задовольнити.

Третя особа ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 у судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 просять відмовити та задовольнити позов третьої особи ОСОБА_5 в повному обсязі.

Представник третьої особи КП "ЖКС "Вузівський" до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи за відсутності представника КП "ЖКС "Вузівський".

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та допитавши свідків, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 01.03.1999 року Київською районною адміністрацією Виконкому Одеської міської ради було прийнято розпорядження №283 «Про зміну договору найму АДРЕСА_1, та видачу розпорядження гр. ОСОБА_3», яким встановлено, що гр. ОСОБА_3 проживає та постійно прописаний в двохкімнатній квартирі АДРЕСА_1 площ. 27,8 кв.м. по АДРЕСА_1, складом сім'ї три особи: він, син - ІНФОРМАЦІЯ_5, дружина сина - ІНФОРМАЦІЯ_6 Наймач квартири ОСОБА_9 - мати дружини, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р. Гр. ОСОБА_3 просить змінити договір найму даного жилого приміщення та видати йому розпорядження на право укладення договору найму, складом сім'ї три особи /т.2 а.с.173/.

Таким чином, на час укладення договору житлового найму в квартирі проживали відповідач ОСОБА_3, його син - позивач ОСОБА_1 та дружина сина - третя особа ОСОБА_5

28.11.1998 року відповідач ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії І-ЖД №270562, виданим 28.11.1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Київської райадміністрації виконкому Одеської міської ради /т.1 а.с.63/.

Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем ОСОБА_3, що після реєстрації шлюбу він став проживати із своєю дружиною за адресою: АДРЕСА_3, де і проживає до теперішнього часу.

Зазначені обставини визнані сторонами, тому відповідно до вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

З довідки №1310 від 20.04.2015 року (з місця проживання про склад сім'ї та реєстрації), виданою начальником дільниці №4 КП «ЖКС «Вузівський», вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, - з 25.05.1970 року; ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, - з ІНФОРМАЦІЯ_9; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10, - з ІНФОРМАЦІЯ_11 /т.2 а.с.105/.

Судом досліджено Акт від 27.04.2015 року, складений сусідами ОСОБА_7 та ОСОБА_10 щодо не проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, з 1993 року /т.1 а.с.6/, а також Акт перевірки житла за адресою: АДРЕСА_1, від 12.08.2016 року, згідно з яким комісія у складі: голови комісії ОСОБА_11, членів комісії ОСОБА_10, ОСОБА_12, в присутності користувачів житла ОСОБА_1 та ОСОБА_5, дійшла висновку, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вибув із житла, що перевіряється у 1998 році, у житлі за адресою: АДРЕСА_1, не проживає, його майно та особисті речі відсутні /т.2 а.с.87/.

В ході судового розгляду справи судом допитано свідків: ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_14

В судовому засіданні 17.01.2018 року свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що є сусідкою позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_5 Свідок ОСОБА_10 зазначила, що проживає в АДРЕСА_1 з 1983 року, добре знає всіх учасників справи. Відповідач ОСОБА_3 одружився та виїхав з квартири. Останній раз свідок бачила відповідача приблизно два роки тому, коли він приїжджав до сина, однак нікого вдома не було. Також свідок ОСОБА_10 пояснила, що коли відповідач ОСОБА_3 виїжджав з квартири, то вивозив речі, в тому числі і меблі. Свідок підтвердила, що підписувала акт щодо не проживання відповідача в спірній квартирі, та вказала, що у неї завжди були ключі від спірної квартири і відповідач міг звернутись до свідка, якби хотів увійти туди.

Свідок ОСОБА_13, допитана в судовому засіданні 17.01.2018 року, суду пояснила, що знає відповідача ОСОБА_15 протягом тридцяти п'яти років. В 1989 році відповідач вдруге одружився та переїхав до дружини ОСОБА_16. Вони разом приходили в гості до свідка ОСОБА_13 та свідок так само приходила в гості до відповідача та його дружини на свята. Останній раз свідок спілкувалась з відповідачем та його другою дружиною два роки тому.

Допитаний в судовому засіданні 17.01.2018 року свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що позивача ОСОБА_1 та третю особу ОСОБА_5 знає з 1996 року, коли вони разом працювали. В 2009 році свідок ОСОБА_14 робив у них капітальний ремонт протягом трьох місяців. Відповідача ОСОБА_3 свідок ОСОБА_14 не знає та стосовно того, що в квартиру не пускають батька нічого не чув.

Таким чином, судом достеменно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 переїхав на нове місце проживання добровільно, з власної ініціативи, та до моменту розгляду справи у суді не намагався повернутись до спірної квартири.

Ствердження відповідача ОСОБА_3, про те що позивач ОСОБА_1 перешкоджає поверненню батька до спірної квартири умисно змінивши двері, не знайшли підтвердження у судовому засіданні. Так, надані стороною ОСОБА_3 та його представником докази звернення до Київського РВ ОГУ УМВС в Одеській області про неможливість користування житлом, звернення до державної санітарно-епідеміологічної служби в Одеській області та інші, датовані строком після звернення ОСОБА_1 до суду 28.04.2015 року /т.1 а.с.142-151/, тому не можуть прийматись як належні докази перешкод у проживанні у спірній квартири в період до 2015 року. Факт стягнення з пенсії ОСОБА_3 заборгованості по комунальним послугам за квартиру, які йому повертав ОСОБА_1, не є доказами користування квартирою, жодних інших доказів, які б підтверджували наміри ОСОБА_3 вселитись до спірної квартири суду не надано.

Доводи сторони ОСОБА_3, що він переїхав до дружини у зв'язку із необхідністю стороннього догляду, також не були доведені у судовому засіданні належними доказами, оскільки надані стороною відповідача ОСОБА_3 медичні документи лише характеризують стан його здоров'я в певні проміжки часу, але до суду не надано жодного документа про те, що позивач по зустрічному позову, входить до переліку осіб, які можуть бути визнані такими, що потребують стороннього догляду.

З урахуванням роз'яснень, що містяться в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.06.2016 року /т.2 а.с.50/ судом під час нового розгляду справи детально з'ясовано, що відповідач ОСОБА_3 добровільно виїхав до іншого житла та втратив інтерес до спірної квартири, оскільки протягом тривалого часу не здійснював спроб повернутися, не приймав участі в утриманні та ремонті квартири. Реєстрація відповідача за спірною адресою порушує права позивача ОСОБА_1, адже без згоди відповідача ОСОБА_3 позивач не мав можливості встановити газовий лічильник, що було з'ясовано в судовому засіданні.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що 03.08.2017 року дружина відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 померла, що слідує з свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1, виданого 04.08.2017 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в зв'язку з чим доводи сторони позивача ОСОБА_1 стосовно того, що дружина відповідача претендувала на спірну квартиру, суд не приймає до уваги.

В судовому засіданні в дебатах відповідач ОСОБА_3 зазначив, що він одружився з ОСОБА_8 та пішов жити до неї, оскільки думав, що робить добре діло для сина, залишаючи житло. Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що йому добре жилось з дружиною та зараз він живе в квартирі з її сином. Тобто відповідач ОСОБА_3 особисто підтвердив факт того, що він добровільно виїхав з спірної квартири та не проживає там тривалий час.

Суд зазначає, що правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані ЖК Україні.

Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Положеннями п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. При цьому вказаною постановою передбачено також, що наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у судовому засіданні доведена відсутність наймача ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1, більш ніж шість місяців без поважних причин, у зв'язку із чим наявні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та для відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, оскільки зустрічні вимоги щодо усунення перешкод спірною квартирою, надання ключів від квартири та вселення відповідача ОСОБА_3 в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження.

При цьому судом встановлено, що реєстрація відповідача ОСОБА_3 за спірною адресою порушує права позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_5, передбачені житловим та цивільним законодавством щодо вільного користування та розпорядження житлом.

Згідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

В п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 Житлового кодексу України. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та доведеними, в зв'язку з чим підлягають задоволенню, а також що вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені.

Стосовно позовних вимог третьої особи ОСОБА_5 суд вважає, що вказані вимоги також не підлягають задоволенню, так як заявлені на підставі ст. 107 ЖК України, в зв'язку з чим суд, дійшовши висновку щодо задоволення вимог за первісним позовом ОСОБА_1, з урахуванням положень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вважає, що немає підстав для задоволенню позову третьої особи ОСОБА_5

Керуючись ст. ст. 2, 11, 76-83, 141, 263 - 265, 273 ЦПК України, ст. ст. 71, 107 ЖК УКраїни, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: КП "ЖКС "Вузівський", ОСОБА_5, про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні житлом та вселення - відмовити.

В задоволенні позову третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня одержання копії рішення шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси.

Повний текст рішення суду складено 19.06.2018 року.

Суддя Васильків О. В.