Провадження № 2/761/2401/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря: Вольда М.А.

представника позивача, відповідача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4; третя особа: Лазарчук Ольга Володимирівна про визнання частки у праві спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач), третя особа: Лазарчук Ольга Володимирівна (далі - третя особа), в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування на 1/3 частин квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1; 1/3 частин квартири, розташованої в АДРЕСА_3 1/3 частин машиномісця АДРЕСА_4

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 травня 1992 року між ОСОБА_6 (померлий батько позивача) та ОСОБА_4 укладено шлюб.

За час вказаного шлюбу подружжя придбало нерухоме майно, а саме: машиномісце АДРЕСА_5, АДРЕСА_6

Спірне майно було зареєстроване на дружину померлого ОСОБА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько - ОСОБА_6, заповіту на випадок своєї смерті не залишив. Його діти та дружина є спадкоємцями за законом.

10 березня 2017 року позивач подав заяву про прийняття спадкового майна, яке залишилось йому після смерті батька.

16 березня 2017 року відповідач подала заяву про прийняття спадщини, сестра позивача ОСОБА_7 22 березня 2017 року подала заяву про відмову від спадкового майна на користь позивача.

Вказане майно являється спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7, оскільки відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Позивач вважає, що має право на спадкування на 2/6 (що дорівнює 1/3) частин від кожного об'єкту вказаного майна відповідно до чинного законодавства України, з яких 1/6 успадковується ним як спадкоємцем першої черги, а 1/6 - як спадкоємцем, на користь якого спадкоємець ОСОБА_7 відмовилась від прийняття спадщини (1/6+1/6= 2/6=1/3) частин кожного з об'єктів нерухомого майна.

10 березня 2017 року позивач звернувся заявою про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лазарчук Ольги Володимирівні, проте, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № с/с 4-2017 від 12.07.2017 року відмовлено позивачеві у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на нерухоме майно: машиномісце АДРЕСА_5, АДРЕСА_7 мотивовану тим що. до складу спадщини померлого ОСОБА_6 вказане нерухоме майно зареєстроване на іншу особу.

Оформити документи щодо вказаного майна позивач не має змоги через відсутність у нього правовстановлюючого документу на нерухоме майно свого батька, яке йому належить на спільній сумісній власності, оскільки відповідач відмовляє у наданні таких документів. У зв'язку з цими обставинами позивач змушений звернутись за захистом своїх майнових прав до суду.

Окрім того, разом із позовною заявою була подана заява про забезпечення позову, в якій позивач просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 2/6 частину квартири 23, розташованої за адресою: АДРЕСА_7 та на 2/6 частини квартири АДРЕСА_8 які належать на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в межах позовних вимог ОСОБА_3

У відзиві на позовну заяву представником відповідача зазначається, що спірне майно є особистою приватною власністю відповідача та не може бути включене до спадкового майна ОСОБА_6 Спірне майно було придбано в період шлюбу, проте, за особисті кошти відповідача, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, зазначили, що у зв'язку з тим, що позивач є сином померлого, спільне майно подружжя підлягає поділу з ним.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, пояснили, що спірне майно є особистим майном відповідача і не підлягає поділу. ОСОБА_6 за життя не претендував на це майно, а те майно, що належало йому, успадкував його син - позивач по даній справі.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у її відсутністю, в якій зазначила, що підтримує позов.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. 02.10.2017 року було відкрито провадження у справі.

Окрім того, ухвалою суду від 02.10.2017 року було відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

Ухвалою судді від 14.11.2017 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лазаренко Ольги Володимирівни (АДРЕСА_2) копію спадкової справи №4-2017, заведеної після смерті ОСОБА_6, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

На виконання вимог зазначеної ухвали від 14.11.2017 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшли належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи №4-2017 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

З огляду на вищенаведені положення чинного процесуального законодавства, а також з урахуванням вимог ст.ст. 19, 189-200 ЦПК України, у судовому засіданні, яке відбулося 30.03.2018 року було проведено підготовче судове засідання, а ухвалою суду від 30.03.2018 року справу призначено до досудового розгляду по суті.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, то позивач дійсно є сином померлого, що обумовлює його право як спадкоємця першої черги на отримання права на спадщину за законом у відповідності до вимог ч.1 ст.1261 ЦК України.

10 березня 2017 року позивач подав заяву про прийняття спадкового майна, яке залишилось йому після смерті батька.

16 березня 2017 року відповідач, будучи спадкоємцем першої черги також подала заяву про прийняття спадщини.

22 березня 2017 року сестра позивача ОСОБА_7 подала заяву про відмову від спадкового майна на користь позивача.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № с/с 4-2017 від 12.07.2017 року відмовлено позивачеві у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на нерухоме майно: машиномісце АДРЕСА_5, АДРЕСА_9. Постанова обґрунтована тим, що вказане майно зареєстроване за іншим власником, а тому його спадкування не є можливим.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України).

Спадкування є видом набуття особистої приватної власності кожного з подружжя. При цьому до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця (статті 1218, 1219 ЦК України).

Вказана відмова нотаріуса є правомірною, оскільки як встановлено судом, то вказане майно, а саме: машиномісце АДРЕСА_10; квартира АДРЕСА_11, зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_4 - відповідачем у даній справі (а.с. 101-102).

При цьому, за відповідачем вказане майно було зареєстроване ще в 2013 році, тобто задовго до смерті батька позивача.

Спірне майно придбане за час перебування у шлюбі ОСОБА_6 та ОСОБА_4, що не оспорювалось сторонами. Проте, відповідач зазначає що дане майно є її особистою приватною власністю.

Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно рекомендацій абз.2 п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007N 11 визначено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

За приписами ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Більше того, за умовами ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а по цій справі позовних вимог про визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя не заявлено та суду не надано відповідного рішення суду, що набрало законної сили про те, що спірне майно визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_4.

Відтак, спірне майно не входить до спадкової маси після смерті батька позивача та не може предметом поділу в порядку спадкування за законом, а тому не може бути на нього визнано права власності в порядку спадкування за позивачем.

Окрім того, відповідачем надано квитанції та договори купівлі-продажу, що підтверджують, що саме нею, а не померлим, придбалося спірне майно та позичалися гроші на придбання цього майна.

Відтак, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355, п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 321, 328, 1216, 1218, 1220, 1235, 1239, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 57, 60 СК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4; Третя особа: Лазарчук Ольга Володимирівна про визнання права власності в порядку спадкування за законом, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: А.А.Осаулов

Повний текст виготовлено 15.06.2018 року