Ухвала

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 761/2553/15-ц

провадження № 61-46135ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра», третя особа - ОСОБА_6, про припинення зобов'язання за правочином,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І. О. (далі - уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкова І. О.) на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 вересня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2018 року поновлено Уповноваженій особі ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюковій І. О. строк на касаційне оскарження. Касаційну скаргу залишено без руху, надано заявнику строк для усунення недоліків до 19 листопада 2018 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали для сплати судового збору.

На виконання вимог зазначеної ухвали Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкова І. О. надіслала заяву про усунення недоліків, до якої долучено оригінал платіжного доручення про сплату судового збору у розмірі

1 762 грн 00 коп.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

З матеріалів касаційного провадження убачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року позов ОСОБА_5 до ПАТ «КБ «Надра», третя особа - ОСОБА_6, про припинення зобов'язання задоволено.

Визнано припиненими зобов'язання поруки за договором поруки від 06 березня 2008 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із указаним судовим рішенням, у липні 2018 року Банком подано апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 липня 2018 року апеляційну скаргу залишено без руху, з посиланням на те, що вона подана із пропуском строку на апеляційне оскарження, а зазначені заявником причини пропуску (велике навантаження працівників юридичного департаменту Банку та передача працівниками відділу документообігу ПАТ «КБ «Надра» до юридичного департаменту Банку копії оскаржуваного судового рішення лише 02 липня

2018 року) судом визнані неповажними, оскільки, представник Банку не надав доказів на підтвердження обставин, які перешкоджали заявнику звернутися із апеляційною скаргою у строки, передбачені частиною першою статті 294 ЦПК України. Крім того, за подання апеляційної скарги не було сплачено судовий збір у повному обсязі.

На виконання вимог апеляційного суду, Банком направлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та оригінал квитанції про сплату судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 03 вересня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І. О. на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд виходив із того, що апелянтом не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, а вказані у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду причини не є поважними.

У касаційній скарзі Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкова І. О.просила ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 вересня

2018 року скасувати та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції порушено конституційне право на судовий захист, не враховано поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження (об'єктивні обставини, пов'язані з запровадженням ліквідаційної процедури), а тому помилково відмовив у відкритті апеляційного провадження, зокрема, вказував на те, що апеляційним судом не було взято до уваги доводи Банку щодо великого навантаження працівників юридичного департаменту ПАТ «КБ «Надра», а також, скорочення штату юристів, відповідальних за супровід справ у судах, що унеможливило вчасно подати вказану апеляційну скаргу.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необгрунтованою.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на наступне.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 - ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справі, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Апеляційна скарга на рішення районного суду може бути подана протягом десятиденного строку з дня отримання його копії, що передбачено частиною першою статті 294 ЦПК України 2004 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 11 грудня 2015 року під час розгляду справи районним судом та ухвалення ним рішення представник Банку - ПобережнийО. П. був присутній в судовому засіданні, у тому числі під час проголошення вступної і резолютивної частини рішення суду.

Апеляційну скаргу Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкова І. О. подала 10 липня 2018 року.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенціївправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справи «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

Апеляційний суд правильно застосував положення статті 358 ЦПК України та встановив, що представник Банку брав участь у розгляді справи, належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження не надав, а тому дійшов обгрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимоги щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (РішенняЄвропейського суду з прав людини від

28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), п. 61). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (Рішення Європейського суду з прав людини від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykhv. Russia),

п. 52).

Європейський суд з прав людини зауважив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обгрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від

03 квітня 2008 року).

Доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом конституційного права на судовий захист, є необгрунтованими, з огляду на те, що подання апеляційної скарги після спливу трьох років, з моменту ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності.

Ураховуючи вищевикладене, правильне застосування норм права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необгрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 03 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра», третя особа - ОСОБА_6, про припинення зобов'язання за правочином, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик В. О. Кузнєцов А. С. Олійник