Провадження № 2/185/1034/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Павлоград Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської районної у місті Донецьку ради про визнання права власності на нерухоме майно, суд -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року, відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської районної у місті Донецьку ради про визнання права власності на нерухоме майно, в якому просить суд визнати за ним право власності на квартиру № 49 у будинку №21 корпус 5 по проспекту Панфілова у місті Донецьку.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що він є власником квартири № 49 у будинку №21 корпус 5 по проспекту Панфілова у місті Донецьку. 23 листопада 2017 року йому стало відомо, що квартиру АДРЕСА_1, власником якої він також є, пограбували невстановлені особи, в тому числі було вкрадено документ свідоцтво про право власності б/н від 09.07.2008 року, видане Головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради, який підтверджує його право власності на квартиру № 49 у будинку №21 корпус 5 по проспекту Панфілова у місті Донецьку. Отримати дублікат свідоцтва про право власності на вказану квартиру він не може, оскільки право власності на квартиру зареєстровано Головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради, яка знаходиться на території, яка тимчасово не підконтрольна українській владі. Відсутність правовстановлюючого документу позбавляє прав реалізувати свої правомочності власника нерухомого майна. У зв'язку з зазначеним, він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2017 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні із викликом сторін від позивача та відповідача не надходило.

Відповідач не скористався правом подати до суду відзив на позовну заяву, тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України зазначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до вимог статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом по справі встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири № 49 у будинку №21 корпус 5 по проспекту Панфілова у місті Донецьку на підставі свідоцтва про право власності б/н від 09.07.2008 року, виданого Головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради.

У зв'язку з активною фазою проведення АТО, позивачем було втрачено оригінал правовстановлюючого документу на квартиру № 49 у будинку №21 корпус 5 по проспекту Панфілова в місті Донецьку, що підтверджує його право власності на зазначену квартиру.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна сформованої 23.11.2017 року, право власності на квартиру № 49 у будинку №21 корпус 5 по проспекту Панфілова в місті Донецьку зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності б/н від 09.07.2008 року, виданого Головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, у звязку з тим, що позивачем було доведено той факт, що йому на підставі свідоцтва про право власності б/н від 09.07.2008 року, виданого Головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради на праві власності належить квартира № 49 у будинку №21 корпус 5 по проспекту Панфілова в місті Донецьку.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279, 430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Київської районної у місті Донецьку ради про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_1) право власності на квартиру № 49 у будинку №21 корпус 5 по проспекту Панфілова у місті Донецьку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М. Бондаренко