Провадження № 2/243/844/2018
Справа № 243/855/18
18 липня 2018 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Кузнецова Р.В.,
за участю секретаря судового засідання Малиновської І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент державної виконавчої служби України, про стягнення заборгованості по заробітній платі, індексації заборгованості по заробітній платі,-
02 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент державної виконавчої служби України, про стягнення заборгованості по заробітній платі, індексації заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював у ВАТ «Содовий завод» на різних посадах з 1982 року по вересень 2001 року. З 1997 року ВАТ «Содовий завод» припинив виплачувати заробітну плату.
Рішенням Слов'янського міського суду Донецької області, від 15 жовтня 1997 року було вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 1320,78 грн.

Виконавчий лист за рішенням Слов'янського міського суду був своєчасно наданий до державної виконавчої служби та він був прийнятий до виконання.

24 січня 2013 року одержано листа з Фонду Державного майна України в Донецькій області, відповідно до якого станом на 01 січня 2013 року у Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100 % статутного капіталу ВАТ «Содовий завод».

10 вересня 2013 року колектив працівників ВАТ «Содовий завод» звернувся зі скаргою на невиконання Рішень Слов'янського міськрайонного суду до президента України. 07 жовтня 2013 року бала отримана відповідь з Прокуратури в Донецькій області, відповідно до якої їх колективна скарга направлена до Головного Управління юстиції в Донецькій області за належністю. 18 жовтня 2013 року одержано лист від Державної виконавчої служби України відповідно до якого постановою господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом. Керуючись п.7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем відділу винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень. У відповідності до ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 08.03.2011) всі виконавчі документи, відповідно до акту передачі виконавчих документів від 21 березня 20013 року, передані арбітражному керуючому ВАТ «Содовий завод».

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 22 грудня 2017 року вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 646,80 грн., та індексацію заробітної плати в сумі 17 244,11 грн.

Виконавчий лист за вказаним рішенням Слов'янського міськрайонного суду також був своєчасно переданий до державної виконавчої служби та взятий до виконання.

09 січня 2018 року позивач отримав довідку ліквідатора, в якій йдеться про те, що рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2017 року про стягнення з ВАТ «Содовий завод» на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 646,80 грн., та індексацію заробітної плати в сумі 17 244,11 грн., виконати не має можливості , оскільки заборгованість ВАТ «Содовий завод» по боргам по заробітній платі станом на 01 січня 2018 року становить - 3 934 тисячі гривень. Через заборгованість ВАТ «Содовий завод» перед кредиторами, в тому числі по заробітній платі на загальну суму більше 70 мільйонів гривень, була порушена справа про банкрутство ВАТ «Содовий завод».

Вважає, що за весь час державні органи не вжили заходів щодо сплати заборгованості по заробітній платі та виконання рішень суду, і не припинили порушення його конституційних прав.

Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави. Виплату заборгованості по заробітній платі позивач чекає більше десяти років та за цей час інфляція поглинула нараховану заробітну плату.

У зв'язку із наведеним, позивач просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 1 967,58 грн. та індексацію заборгованості по заробітній платі в сумі 17 244,11 грн.

Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити.

Представник відповідача Державної казначейської служби України, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не звився, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило.

Представник третьої особи Департаменту державної виконавчої служби України, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не звився, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

З огляду на викладене, оскільки представник відповідача, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце судового засідання повторно не з'явився у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подав відзив, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України.

За роз'ясненнями п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов'язків, передбачений пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Суд на підставі ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.

Рішенням Слов'янського міського суду Донецької області, від 15 жовтня 1997 року було вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з вересня 1997 року по серпень 1997 року в сумі - 1320,78 грн. (а.с. 10).

Згідно із листом Фонду Державного майна України в Донецькій області № 11-05-00801 від 24 січня 2013 року, станом на 01 січня 2013 року в Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100 % статутного капіталу ВАТ «Содовий завод» (а.с. 7).

Згідно із листом Державної виконавчої служби України № К-326-3992 від 18 жовтня 2013 року, постановою господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом. Керуючись п. 7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем відділу винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень. Відповідно до ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 08 березня 2011 року), всі виконавчі документи, відповідно до акту передачі виконавчих документів від 21 березня 20013 року, передані арбітражному керуючому ВАТ «Содовий завод» для вирішення питання про подальший порядок виконання рішень у встановленому законом порядку (а.с. 8-9).

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 22 грудня 2017 року вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 646,80 грн., та індексацію заробітної плати в сумі 17 244,11 грн. (а.с. 11-14 з. б.).

Згідно із довідкою ліквідатора ВАТ «Содовий завод» № 01-23/48 від 09 січня 2018 року, рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2017 року про стягнення з ВАТ «Содовий завод» на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 646,80 грн., та індексацію заробітної плати в сумі 17 244,11 грн., виконати не має можливості , оскільки заборгованість ВАТ «Содовий завод» по боргам по заробітній платі станом на 01 січня 2018 року становить - 3 934 тисячі гривень. Через заборгованість ВАТ «Содовий завод» перед кредиторами, в тому числі по заробітній платі на загальну суму більше 70 мільйонів гривень, була порушена справа про банкрутство ВАТ «Содовий завод».

Нормами ст. 619 ЦК України регулюються правовідносини зобов'язального характеру, за якими договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність.

Згідно із ч. 1 ст.176 ЦК України, розмежування відповідальності за зобов'язаннями держави, АРК, територіальних громад та створених ними юридичних осіб - Держава, АРК, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, ст. 176 ЦК України закріплено загальну норму про розмежування відповідальності публічно-правових утворень за своїми зобов'язаннями та створених ними юридичних осіб. Цивільний кодекс України передбачає загальне правило, згідно з яким держава, інші публічно-правові утворення (АРК, територіальні громади) не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб. Ця норма направлена на конкретизацію положень ч. 3 ст. 96 ЦК України згідно з якою юридична особа самостійно відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями його учасника (засновника).

Засновником ВАТ «Содовий завод» є держава в особі Фонду Державного майна України.

Отже органом, уповноваженим управляти корпоративними правами держави, є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області.

Позовні вимоги ОСОБА_1 пред'явлені до Державної казначейської служби України, яка в даних правовідносинах не є належним відповідачем, оскільки законодавством не передбачено, що Державна казначейська служба України повинна нести цивільно-правову відповідальність за неправомірні дії юридичних осіб.

Відповідно до положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Казначейство забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунку та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковується; Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку та не несе відповідальності за дії органів державної влади, тобто Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов'язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до ч.1 ст. 2 ЦК України.

Відповідно до положень частини 2 статті 152 ЦК України, частини 2 статті 3 Закону України «Про акціонерні товариства», акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном.

При цьому акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами.

Таким чином, правовідносини, які склалися між ВАТ «Содовий завод» та Державою Україна - є правовідносини засновника та створеного ним підприємства, за якими засновник не відповідає по боргах підприємства, а підприємство не відповідає по боргах засновника, положення ст.77 ГК України на правовідносини ВАТ «Содовий завод» та Фонду держмайна України не розповсюджуються, тому Держава Україна в силу ст. 176 ЦК України не несе субсидіарну відповідальність по боргах ВАТ «Содовий завод», до того ж Державна казначейська служба України не є правонаступником ВАТ «Содовий завод».

Державна казначейська служба України, не є засновником ВАТ «Содовий завод» і за своїми повноваженнями не має права самостійно розпоряджатися державними коштами.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державні підприємства, установи, організації.

Згідно із частиною другою та третьою статті 167 ЦК України, держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом. Держава може створювати юридичні особи приватного права (підприємницькі товариства тощо), брати участь у їх діяльності на загальних підставах, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 81 ЦК України, юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Порядок утворення і правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законом.

Відкрите акціонерне товариство «Содовий завод» не є юридичною особою публічного права (державним підприємством), тому положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» щодо гарантування державою виконання рішення суду про стягнення грошових коштів з боржника - державного підприємства на спірні правовідносини не поширюється.

Крім того, стаття 4 вказаного Закону передбачає, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених ним, а не шляхом звернення з новим позовом до Державної казначейської служби України про стягнення коштів.

Суд також зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1, які є предметом даного судового розгляду, є тотожними із вимогами до ВАТ «Содовий завод», які вже були предметом судового розгляду і задоволені в повному обсязі рішеннями суду від 15 жовтня 1997 року та від 22 грудня 2017 року.

За наведених обставин, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та індексації заробітної плати у суду відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, а тому їх слід віднести на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», ст.ст. 2, 81, 152, 619 ЦК України, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 ст.ст. 4, 12, 14, 81,82, 89, 223, 259, 263 - 265, 273, 280,281 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент державної виконавчої служби України, про стягнення заборгованості по заробітній платі, індексації заборгованості по заробітній платі - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Р.В. Кузнецов