Єдиний унікальний номер 234/8072/17 Номер провадження 22-ц/804/365/18
Категорія: 39 Номер провадження 22-ц/804/365/18
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

судді- доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря: Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті в режимі відео конференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на рішення Краматорського міського суду від 10 липня 2018 року (під головуванням судді Бакуменко А.В.) у справі №234/8072/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Краматорського нотаріального округу Соловйова С.С. про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що вона є племінницею дружини ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Його дружина ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_4. Після смерті тітки вона піклувалась ОСОБА_6, у неї була домовленість з його сином ОСОБА_8 про догляд його батька, так як він сам мешкає за межами України та не може піклуватись та відвідувати батька.

1 серпня 2013 року ОСОБА_6 зробив заповіт на неї, яким заповів все майно, в тому числі квартиру за адресою АДРЕСА_1. останнім часом ОСОБА_6 дуже хворів, вона купувала йому ліки та доглядала за ним.

З початку березня 2014 року в квартирі стала з'являтись невідома жінка, яку ні їй ні родичам ОСОБА_6 та і йому самому знайома не була. Після появи цієї жінки ОСОБА_6 став себе дуже дивно вести, а потім 14 березня 2014 року раптово одружився з нею, а 24 березня 2014 року зробив заповіт на ОСОБА_2.

Вона неодноразово намагалась потрапити до квартири, але відповідач перестала її пускати. Вважає, що відповідач свідомо скористалась безпорадним станом, віком та станом здоров'я ОСОБА_6 для того , щоб отримати квартиру, оскільки свідомо знала , що померлий ОСОБА_6 має проблеми з психічним здоров'ям, провали в пам'яті.

Вважає, що на день посвідчення нового заповіту на користь ОСОБА_2 у ОСОБА_6 спостерігались певні розлади психічного стану та свідомості, чим скористалась відповідач.

Просила визнати заповіт ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, посвідчений 24 березня 2014 року приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Соловйовою С.С. за реєстровим №830, номер в спадковому реєстрі 55888432, на користь ОСОБА_2 недійсним.

Рішенням Краматорського міського суду від 10 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано заповіт недійсним.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2- адвокат ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги вказує, що позивач ОСОБА_4 не мала права звертатись до суду з таким позовом, оскільки вона не є родичкою померлого ОСОБА_6, а є племінницею його дружини ОСОБА_9.

Також судом в порушення п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» не було допитано жодного свідка, які могли підтвердити чи спростувати позовні вимоги.

При вирішенні питання про призначення судово-психіатричної експертизи відповідача позбавили права заявити клопотання та поставити питання на розгляд експертизи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення , рішення суду - без змін. Зазначила, що вона відповідно до ст.4 ЦПК України має право звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

01 серпня 2013 року ОСОБА_6 склав на ОСОБА_4 заповіт, який був доданий до матеріалів справи в суді першої інстанції , як і заява сина ОСОБА_6 - ОСОБА_8 про відмову в прийнятті спадщини на користь ОСОБА_4. Вказане надало право позивачу, права якої були в подальшому порушені ОСОБА_2 звернутись до суду з відповідною позовною заявою.

Посилання на те, що судом не були допитані свідки є безпідставним, оскільки на протязі тривалого часу слухання справи відповідач не з'являлась до судових засідань, заяви щодо допиту свідків не заявляла. Крім того, свідки не можуть підтвердити чи спростувати психічне захворювання ОСОБА_6, для цього були витребувані відповідні медичні документи, на підставі яких і було призначено судово-психіатричну експертизу, відповідно до якої визначено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, момент складання заповіту 24 березня 2014 року не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними внаслідок судинної деменції.

З апеляційної скарги не зрозуміло які обставини мав на увазі апелянт,посилаючись на неповне з'ясування обставин,що мають значення для справи.

У зв'язку із ліквідацією апеляційного суду Донецької області на підставі Указу Президента України від 29.12.2017 року №452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» та Указу Президента України від 28.09.2018 року №297/2018 «Про переведення суддів», та утворенням Донецького апеляційного суду, юрисдикція якого поширюється на територію, на яку поширювалася юрисдикція ліквідованого суду, передано цивільні справи ліквідованого суду до Донецького апеляційного суду.

10.10.2018 року зазначена цивільна справа надійшла до Донецького апеляційного суду та передана судді-доповідачу згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

В судове засідання, проведене в режимі відеоконференції з Краматорським міським судом, з'явилися ОСОБА_4 та її представник -адвокат ОСОБА_10, представник

ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3. Приватний нотаріус Краматорського нотаріального округу Соловйова С.С. в судове засідання не з'явилася,надала заяву про слухання справи у її відсутність.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з'явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог частини 1статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи заповіт недійсним, суд першої інстанції виходив із того, що за висновком заочної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_6 на час складання заповіту від 24.03.2014 року страждав судинною деменцією і не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Зазначений висновок відповідає встановленим обставинам, наданим сторонами доказам та узгоджується з положеннями ст.ст.215, 225 ЦК України.

Судом встановлено, що 01 серпня 2013 року ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Краматорського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстровано в реєстрі під №1663. Відповідно до заповіту ОСОБА_6 все своє майно, в тому числі належну йому квартиру, розташовану в АДРЕСА_2, заповів ОСОБА_4.

24 березня 2014 року ОСОБА_6 склав заповіт, відповідно до якого заповів належну йому квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_2, зареєстровано в реєстрі № 830.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер, про що 02 лютого 2016 року зроблено запис Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.5).

За висновком заочної судово-психіатричної експертизи №22 від 02.05.2018 року

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 на час складання заповіту 24.03.2014 року страждав тяжким психічним розладом в формі судинної деменції, внаслідок чого за своїм психічним станом не міг розуміти свої дії, керувати ними та адекватно висловлювати своє волевиявлення (а.с.56-57).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дні та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі та йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст. 225 ЦК може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 р. у справі N 6-9цс12).

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину.

Як роз'яснено в п. 16 постанови Пленум Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року N 6-9цс12, ухваленої у порядку перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2011 року, виходячи з вимог норми ч. 1 ст. 225 ЦК України, підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст. 225 ЦК може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними» також звернув увагу на те, що при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Таким чином належним та допустимим доказом того факту, що на момент посвідчення заповіту спадкодавець через стійкий розлад здоров'я не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними є саме висновок посмертної судово-психіатричної експертизи.

З метою встановлення наявності такого стану у заповідача на момент складення заповітів судом першої інстанції за клопотанням позивача призначалась посмертна судово-психіатрична експертиза. Згідно висновку заочної судово-психіатричної експертизи № 22 від 02 травня 2018 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент складання заповіту від 24.03.2014 року страждав тяжким психічним розладом у формі судинної деменції. За своїм психічним станом ОСОБА_6 на момент складання заповіту не міг розуміти значення своїх дій, керувати ними та адекватно висловлювати своє волевиявлення.

Встановивши, що ОСОБА_6 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент вчинення заповіту 24.03.2014 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання заповіту недійсним.

З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 225 ЦК України звертається:

- або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними;

- або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Аналогічний висновок зроблений і в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц та від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц.

01 серпня 2013 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким заповів ОСОБА_4 належну йому квартиру, розташовану в АДРЕСА_2.

24 березня 2014 року ОСОБА_6 склав новий заповіт, яким заповів ОСОБА_2 належну йому квартиру АДРЕСА_4.

Після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_4 звернулася до суду із позовним вимогами про визнання заповіту недійсним, вважаючи свої цивільні права та інтереси порушеними складанням нового заповіту, який скасовував складений заповіт на її ім'я, чим порушувалися її цивільні права та інтереси на отримання спадщини, що узгоджується з положеннями статі 225 ЦК України. Положення зазначеного закону не обмежують коло осіб для звернення до суду із таким позовом лише родичами померлого. З таким позовом можуть звернутися і інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 взагалі не мала права звертатися до суду із вказаним позовом, так як не є родичкою померлого ОСОБА_6.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими,речовими і електронними доказами;висновками експертів;показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В підтвердження позовних вимог позивач заявила клопотання про призначення судової психіатричної експертизи, за висновком якої ОСОБА_6 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент вчинення заповіту 24.03.2014 року .

В судове засідання, призначене на 10 липня 2018 року, надійшла заява від представника ОСОБА_2- адвоката ОСОБА_3 про розгляд справи за його відсутності(а.с.63). Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з'являлася і ніяких пояснень не надавала,будь-яких клопотань чи доказів в заперечення позовних вимог зі своїм представником не надавала.

Оспорюючи рішення суду першої інстанції представник відповідачки в апеляційній скарзі лише зазначив, що не було допитано жодного свідка на підтвердження чи спростування позовних вимог і відповідач була позбавлена можливості заявляти клопотання та поставити на розгляд питання для проведення експертизи. Разом з тим, як в суді першої інстанції так і до апеляційної скарги не додано ніяких доказів чи заперечень по суті позовних вимог, не заявлено ніяких клопотань про надання допомоги в витребуванні необхідних доказів.

Оскільки відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б давали підстави для відмови в задоволенні позовних вимог, а позивачем навпаки надано висновок експертизи про те, що ОСОБА_6 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент вчинення заповіту 24.03.2014 року, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та визнання заповіту від 24.03.2014 року недійсним.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374,375, 382 ЦПК України, апеляційний суд ,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду від 10 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складений 06.12.2018 року.

Судді: Г.В.Новікова

А.В.Гапонов

Л.П.Никифоряк