Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 489/6060/13-ц

провадження № 61-6965св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Український професійний банк»,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп», відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області, реєстраційна служба Миколаївського міського управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва Миколаївської області від 02 червня 2016 року у складі судді Кокорєва В. В. та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області

від 07 липня 2016 року в складі суддів: Царюк Л. М., Кохаченка В. І., Мурлигіної О. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2013 року публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» (далі - ПАТ «Український професійний банк») звернулося до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп» (далі - ТОВ «Укрспецторг Групп»), відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області (далі - ВПВР УДВС ГУЮ у Миколаївській області), реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_2., ОСОБА_3 про визнання прилюдних торгів недійсними, визнання неправомірними дій державного виконавця та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що на примусовому виконанні у ВПВР УДВС ГУЮ у Миколаївській області знаходився виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на корись банку 3 241 393,53 грн заборгованості за кредитним договором. ТОВ «Укрспецторг Групп» 26 квітня 2013 року провела торги з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належало боржнику та було передано в іпотеку банку. На думку позивача прилюдні торги проведено з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема спірне майно продано за ціною на підставі звіту, який втратив чинність.

На підставі викладеного ПАТ «Український професійний банк», з урахуванням уточнених позовних вимог, просило: визнати недійсними результати прилюдних торгів, проведених 26 квітня 2013 року; визнати неправомірними дії державного виконавця; заборонити реєстраційній службі здійснювати реєстрацію права власності на спірне майно.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва Миколаївської облатсі від 02 червня 2016 року позов задоволено частково. Визнано недійсними результати третіх прилюдних торгів з реалізації нежитлової будівлі-магазину, загальною площею 314,2 кв. м, розташованої за адресою:

АДРЕСА_1, проведені 26 квітня 2013 року Миколаївською філією ТОВ «Укрспецторг Групп» на виконання судового рішення за виконавчим листом № 2-351/11, виданим 12 липня 2012 року Корабельним районним судом м. Миколаєва Миколаївської області. Стягнуто з ТОВ «Укрспецторг Групп» на користь ПАТ «Український Професійний Банк» судовий збір у розмірі 117,40 грн. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що прилюдні торги проведено на підставі звіту про оцінку майна, який втратив чинність.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 07 липня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що прилюдні торги всупереч вимогам частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» були проведені більше ніж через шість місяців з моменту підписання звіту про оцінку майна, а тому за правилами статей 203, 215 ЦК України такі торги є недійсними.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просив скасувати судові рішення місцевого й апеляційного судів та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що після проведення оскаржуваних прилюдних торгів на адресу ВПВР УДВС ГУЮ у Миколаївській області позивачем не було подано скарг щодо проведення чи призначення тертіх прилюдних торгів. Позивач звернувся до ВПВР УДВС ГУЮ у Миколаївській області за розрахунком та надав реквізити для перерахування коштів за реалізоване майно, тобто погодився з визначеною у звіті ціною. Отримавши кошти, позивач зловживає своїми правами та ставить заявника у невигідне становище. Позивачем не вказано, а судами не встановлено, яким чином порушення під час проведення торгів вплинули на результат торгів та потягнули за собою порушення права банку як заінтересованої особи.

У вересні 2016 року ПАТ «Український професійний банк»подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що прилюдні торги проведені на підставі звіту про оцінку майна, який втратив чинність, тому такі торги є недійсними.

07 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суди встановили, що у ВПВР УДВС ГУЮ у Миколаївській області на примусовому виконанні знаходився виконавчий лист Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 липня 2011 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Український професійний банк» заборгованості за кредитним договором від 02 квітня 2007 року в розмірі 3 241 393,33 грн.

Виконавче провадження відкрито постановою від 23 серпня 2012 року, винесеною головним державним виконавцем Квашенком С. С.

Державним виконавцем складено акт опису й арешту нерухомого майна - нежитлової будівлі-магазину за адресою: АДРЕСА_1, яке належало боржнику на праві власності та було предметом іпотеки відповідно до нотаріально посвідченого договору іпотеки від 02 квітня 2007 року.

10 жовтня 2012 року на підставі постанови державного виконавця від 07 вересня 2012 року суб'єктом оціночної діяльності товариством з обмеженою відповідальністю «Експерт-Південь» визначено вартість нерухомого майна в розмірі 818 064 грн.

Державним виконавцем направлено документи Миколаївській філії ТОВ «Укрспецторг Групп» для реалізації на прилюдних торгах, з яким ВПВР УДВС ГУЮ у Миколаївській області укладено договір від 15 лютого 2013 року.

Прилюдні торги призначалися на 13 березня та 05 квітня 2013 року, але визнані такими, що не відбулися.

За результатами цих торгів державним виконавцем проведено уцінку нерухомого майна.

Після перших торгів вартість нерухомого майна зменшена до 736 257,60 грн (на 10 %), а після других торгів - до 409 032 грн (на 40 %).

22 квітня 2013 між ПАТ «Український професійний банк» та ОСОБА_5 укладено мирову угоду.

Заявою від 22 квітня 2013 року ПАТ «Український ПрофесійнийБанк» просило відкласти провадження виконавчих дій на строк 10 робочих днів

у зв'язку з підписанням та направленням до ВПВР УДВС ГУЮ у Миколаївській області для затвердження мирової угоди.

Провадження виконавчих дій не було відкладено, проведення аукціону не зупинено державним виконавцем.

26 квітня 2013 року були проведені треті прилюдні торги з реалізації спірного нерухомого майна за початковою ціною 409 032 грн, спірне майно продано за 410 000 грн, за результатами яких переможцем визнано ОСОБА_3

Встановлено, що звіт про оцінку майна боржника було підписано 12 жовтня 2012 року, отже, звіт був чинним до 12 квітня 2013 року, а треті прилюдні торги проведено 26 квітня 2013 року, тобто коли звіт про оцінку майна вже втратив чинність.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (далі - Тимчасове положення).

Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», щодо призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону) підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статтями 55, 85).

Частиною третьою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону, згідно з якою визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Частиною п'ятою статті 62 цього Закону, пунктом 7.1 Тимчасового положення, абзацом третім підпункту 5.12.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158, передбачено підстави й порядок призначення повторних прилюдних торгів, а також порядок уцінки нереалізованого майна. Так, у разі відсутності покупців або наявності тільки одного покупця та з інших, визначених Тимчасовим положенням, причин прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися. У такому разі призначаються повторні прилюдні торги, на яких стартова ціна лота може бути зменшена, але не більше ніж на 30 відсотків. Уцінка майна проводиться державним виконавцем у десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, після чого реалізація майна за вказаною ціною повинна бути проведена впродовж місяця з дня проведення уцінки.

За правилами проведення прилюдних торгів, передбачених Тимчасовим положенням, спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги за експертною оцінкою, та інші відомості. Визначення стартової ціни лота здійснюється на підставі початкової вартості майна за результатами проведеної оцінки майна незалежним суб'єктом оціночної діяльності.

Тобто на момент проведення прилюдних торгів, у тому числі повторних прилюдних торгів, для визначення вартості об'єкта оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним.

Проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, у тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна, а саме частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», пунктів 3.2, 3.4 Тимчасового положення.

Проведення переоцінок (уцінок) спірного майна державним виконавцем у зв'язку з тим, що прилюдні торги не відбулися, не може вважатися новою оцінкою у розумінні положень частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на зазначене можна зробити висновок про те, що проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є підставою для визнання цих торгів недійсними за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

У справі, яка переглядається, установивши, що проведення прилюдних торгів відбулося з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення, суди не перевірили, чи вплинули ці порушення на результати торгів, зокрема, чи підвищилася вартість майна, яке реалізовувалося на спірних прилюдних торгах, з огляду на те, що торги були проведені більш ніж через 6 місяців з моменту підписання звіту про оцінку реалізованого майна; чи порушені внаслідок цього права і законні інтереси позивача, який оспорює результати торгів, оскільки підставою для пред'явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушення норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Також суди не звернули уваги, що банк просив відкласти виконавче провадження у зв'язку з підписанням з боржником мирової угоди, проте таке клопотання не було задоволене. Вказаним обставинам суди не надали належної правової оцінки, не встановили, чи ці обставини могли вплинути на результати торгів.

Крім того, судам слід звернути увагу, що за змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 49 Закону України «Про іпотеку», якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих же умовах других прилюдних торгів, які мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах може бути зменшеною не більше ніж на 25 відсотків. Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами других прилюдних торгів призначається проведення у тому самому порядку третіх прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на третіх прилюдних торгах може бути зменшена не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна.

Перевірка доводів заявника, пов'язаних з установленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній, перебуває поза визначеними статтею 400 ЦПК України межами перегляду справи в касаційному порядку.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Оскільки судами порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не досліджено зібрані у справі докази, а суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому відсутні правові підстави для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

Таким чином, судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва Миколаївської області від 02 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 07 липня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько В. В. Пророк І. М. Фаловська С. П. Штелик