Справа № 359/8929/17 Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/2230/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1.
Категорія 49 25.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 червня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Матвієнко Ю.О., Березовенко Р.В.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4, про стягнення аліментів на повнолітню дочку та додаткових витрат по оплаті навчання дитини, -

встановив:

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду із даним позовом, який мотивував тим, що 12.02.1997 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого вони мають двох дочок: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. Коли старшій донці виповнилось вісімнадцять років, відповідач перестала сплачувати аліменти, що ускладнило матеріальне становище. У звязку з тим, що ОСОБА_4 навчається в Київському університеті культури з 01.09.2016 по 30.06.2020 і потребує матеріальної допомоги позивач просив стягнути на його користь з ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, а також стягнути 13 725 гривень додаткових витрат по оплаті навчання ОСОБА_4 за період з 01.09.2016 по 31.12.2017 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на повнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у твердій сумі у розмірі 500 гривень, щомісячно, починаючи з 09.11.2017 року та до досягнення дочкою двадцяти трьох років або до закінчення навчання, в залежності від того, яка обставина настане раніше.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду щодо розміру стягнення аліментів, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2018 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилось двоє дочок ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.12).

Діти сторін зареєстровані, проживають та перебувають на матеріальному утриманні позивача, даний факт підтверджено актом обстеження житлово-побутових умов проживання громадянина ОСОБА_2 та його неповнолітніх доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 17-18).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 01 вересня 2016 року є студенткою денної форми навчання на контрактній основі Київського університету культури та закінчить навчання 30 червня 2020 року. Вартість оплати за один семестр надання освітньої послуги становить 9 150 гривень, що підтверджується договором №24093 про підготовку фахівця з вищою освітою від 12.08.2016 року та довідкою №1205 від 31.10.2017 року (а.с.21-22, 26).

З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив оплату за навчання доньки ОСОБА_4 з 01.09.2016 по 31.12.2017 в сумі 27 450 гривень, що підтверджено відповідними квитанціями (а.с. 24-25). Проте відповідач кошти на зазначені цілі не надавала.

Відповідно до положень ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька.

Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є особою працездатного віку, зареєстрована як фізична особа-підприємець. Згідно з інформацією, яка міститься в довідці №199/г/10-04 виданою 12.02.2018 року виданою Бориспільським відділенням Броварської обєднано державної податкової інспекції, вбачається що ОСОБА_3 в період з 01.07.2017 по 31.12.2017 року мала дохід, який складав 00,00 гривень.

Відповідно до ст.182, 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням стану здоровя та матеріального становища дитини, стану здоровя та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Дана позиція також підтверджується Постановою Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3.

Колегія суддів прийшла до висновку, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 3 000 гривень в місяць, оскільки, по-перше, має хронічні проблеми зі здоровям, по-друге, на її утриманні перебуває матір непрацездатного віку, яка потребує стороннього догляду, по-третє, не отримує доходу як підприємець.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У своїй апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що у відповідача немає на утриманні інших дітей, що вона є фізичною особою-підприємцем, яка має свою швейну майстерню із мінливим доходом (досить високим), який повністю витрачає на свої потреби, в той час, коли позивач самостійно забезпечує себе та їх спільних дітей.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність даних тверджень, адже позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин.

Відповідно до положень ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Вимоги позивача щодо стягнення на його користь додаткових витрат по оплаті навчання ОСОБА_4 не підлягають задоволенню, оскільки вищезазначена стаття врегульовує правовідносини, які повязані із розвитком особистих здібностей дитини, її хворобою чи каліцтвом. Проте витрати батьків на навчання їх повнолітніх дітей не регулюються положенням вищезазначеної статті й відносяться до загальних потреб дитини.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо часткового задоволення позовних вимог та стягнення аліментів з відповідача на повнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у твердій грошовій сумі 500 гривень, щомісячно.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права і процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка. Колегія суддів не вбачає інших підстав для скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового рішення.

Ураховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних та обґрунтованих висновків щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене та положення ст.375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 7, 374, 375 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2018 року- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Матвієнко Ю.О.

ОСОБА_6