АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2018 року м. Чернівці

справа № 725/1470/16

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Чебуришкіна Н.Ю.

позивач ОСОБА_1

відповідачі публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Чернявська Олена Степанівна

апеляційна скарга публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 26 липня 2016 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Войтун О.Б.

встановив:

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Просила:

- визнати ОСОБА_1 вкладником АТ «Банк «Фінанси та Кредит», відповідно до договору про банківський строковий вклад (Депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті №7509/370-13 від 16 жовтня 2013 року в сумі 8 989 доларів США 49 центів з нарахованими на нього відсотками в сумі 1 708 доларів США;

- визнати ОСОБА_1 вкладником АТ «Банк «Фінанси та Кредит», відповідно до договору про банківський строковий вклад (Депозит) «Класік» на один місяць в іноземній валюті №300131/79329/1-14 від 2 липня 2014 року в сумі 3 320,92 євро з нарахованими на нього відсотками в сумі 342,28 євро;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» включити ОСОБА_1 до списків вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за договором про банківський строковий вклад (Депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті №7509/370-13 від 16 жовтня 2013 року в сумі 8 989,49 доларів США з нарахованими на нього відсотками в сумі 1 708 доларів США;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» включити ОСОБА_1 до списків вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за договором №300131/79329/1-14 від 02 липня 2014 року про банківський строковий вклад (Депозит) «Класік» на один місяць в іноземній валюті в сумі 3 320,92 євро з нарахованими на нього відсотками в сумі 342,28 євро за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 26 липня 2016 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_1 вкладником АТ «Банк «Фінанси та Кредит», відповідно до договору про банківський строковий вклад (Депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті №7509/370-13 від 16 жовтня 2013 року в сумі 8 989,49 доларів США з нарахованими на нього відсотками в сумі 1 708 доларів США.

Визнано ОСОБА_1 вкладником АТ «Банк «Фінанси та Кредит», відповідно до договору про банківський строковий вклад (Депозит) «Класік» на один місяць в іноземній валюті №300131/79329/1-14 від 2 липня 2014 року в сумі 3 320,92 євро з нарахованими на нього відсотками в сумі 342,28 євро.

Зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» включити ОСОБА_1 до списків вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за договором про банківський строковий вклад (Депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті №7509/370-13 від 16 жовтня 2013 року в сумі 8 989,49 доларів США з нарахованими на нього відсотками в сумі 1 708 доларів США.

Зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» включити ОСОБА_1 до списків вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за договором №300131/79329/1-14 від 02 липня 2014 року про банківський строковий вклад (Депозит) «Класік» на один місяць в іноземній валюті в сумі 3 320,92 євро з нарахованими на нього відсотками в сумі 342,28 євро за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про закриття провадження у справі.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Так, згідно статті 1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи 16 жовтня 2013 року позивачка ОСОБА_1 підписала договір-заявку про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті №7509/370-13 (а.с.46,47).

2 липня 2014 року позивачка підписала договір-заявку про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на один місяць в іноземній валюті №300131/79329/1-14 (а.с.6).

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції неповно встановив обставини, які мають значення для справи допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема суд не врахував ту обставину, що позивачка, звертаючись до суду з вимогою про визнання вкладником банку, обрала неефективний спосіб захисту своїх прав .

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 16 ЦК України , положення якої кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України , встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Отже, суд зобов'язаний з'ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Відповідно до положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав у своїй постанові від 4 жовтня 2017 року у цивільній справі №3-568гс17.

Статус особи як вкладника банку відповідно до положень ст.ст. 1058, 1059 ЦПК України виникає на підставі належним чином укладеного договору банківського вкладу.

Такий статус особа не може набути на підставі рішення суду.

Вимога ОСОБА_1 про визнання її вкладником не відноситься до способів захисту цивільних прав, передбачених статтею 16 ЦК України та є неефективним способом захисту прав позивачки.

Звертаючись до суду з позовом про зобов'язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Чернявської О.С. включити ОСОБА_1 до списків вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за договором про банківський строковий вклад позивачка не врахувала, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не є належним відповідачем у справі.

Згідно статті 30 ЦПК України в редакції 2004 року сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до частини першої і другої статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є юридичною особою публічного права.

Згідно з пунктом 17 статті 2 Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Згідно частини 1 статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року, №4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Відповідно до частини 8 статті 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Аналіз пункту 17 статті 2, частини 1 статті 27 та частини 8 статті 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» дає підстави зробити висновок про те, що складання переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами належить до компетенції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

За таких обставин уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Чернявська Олена Степанівна є неналежним відповідачем за позовом ОСОБА_1 про включення до списку вкладників банку. Належним відповідачем за вказаною позовною вимогою є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Суд першої інстанції в порушення норм частини 4 статті 10 ЦПК України в редакції 2004 року вирішуючи питання про склад осіб, які беруть участь у справі, не роз'яснив позивачу його право на звернення з клопотанням про залучення до участі у справі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в якості відповідача.

Відмовляючи в позові з зазначених підстав, суд не в праві давати оцінки обґрунтованості позову, оскільки відповідно до вимог ст.ст. 42, 51, 263, 264 ЦПК України суд може це зробити під час розгляду справи з участю всіх належних відповідачів.

Враховуючи наведене вище рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові з підстав. які зазначені вище.

Аргументи апеляційної скарги про те, що провадження у справі слід закрити, оскільки спір повинен розглядатися в порядку господарського судочинства є помилковими.

Вказаний вище аргумент апеляційної скарги ґрунтується на неправильному тлумаченні правової позиції, яку Верховний Суд України виклав в постанові від 16 лютого 2016 року у справі № 21-4846 а 16.

Зокрема апелянт не врахував, що сторонами у вказаній вище справі були дві юридичні особи.

Апелянт також не врахував правову позицію, яку Верховний Суд України виклав в своїй постанові від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2735 цс 16.

У вказаній постанові ВСУ зазначив про те, що відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) установлює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулює відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Відповідно до статті 47 Закону уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 цього Закону. Рішення уповноваженої особи Фонду є обов'язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується.

Уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, що ліквідується; 2) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 3) виконує організаційно-розпорядчі функції для реалізації процедури ліквідації банку; 4) здійснює повноваження Фонду, визначені цим Законом та делеговані їй Фондом; 5) звітує про результати своєї роботи перед виконавчою дирекцією Фонду.

Разом з тим згідно зі статтею 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

У справі, яка переглядається, спірні правовідносини виникли у зв'язку з порушенням банком цивільного права позивача, а саме: невиконання банком письмового розпорядження про перерахування з поточного рахунка позивача грошових коштів на його рахунок в іншому банку, а також відшкодування моральної шкоди.

Згідно із частинами першою, другою статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд справ за КАС України або Господарським процесуальним кодексом віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Зважаючи на зазначене, звернення позивача до Фонду не є підставою для розгляду спору в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, тому такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в позові.

З платіжного доручення від 29 серпня 2016 року №17569 вбачається, що ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» сплатило судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в сумі 606 гривень 32 копійки (а.с.114).

З платіжного доручення від 30 вересня 2016 року №18525 вбачається, що ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» сплатило судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в сумі 1 818 гривень 96 копійок (а.с.153).

Отже, ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» сплатило судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в сумі 2425 гривень 28 копійок, хоча мало б заплатити відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» в сумі 1212 гривень 64 копійки.

З платіжного доручення від 10 листопада 2016 року №19368 вбачається, що ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» сплатило судовий збір за подання до суду касаційної скарги в сумі 1378 гривень (а.с.144).

Отже, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» слід стягнути 2590 гривень 64 копійки в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги та касаційної скарги (1378+1212,64=2590,64).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 26 липня 2016 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Чернявської Олени Степанівни про визнання особи вкладником банку та зобов'язання включити до списку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» 2590 (дві тисячі п'ятсот дев'яносто) гривень 64 копійки в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної та касаційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 2 квітня 2018 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна