АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2018 року м. Чернівці

справа № 718/2187/15-ц

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Литвинюк І.М., Половінкіної Н.Ю.

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши без участі учасників справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 20 квітня 2016 року (головуючий у суді першої інстанції - суддя Олексюк Т.І.),

встановив:

У вересні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Зазначало, що 09 серпня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 19 500 доларів США, а останній зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

Відповідно до договорів факторингу від 28 листопада 2012 року, укладених між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», а також між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» то ТОВ «Кредитні ініціативи», до останнього перейшло право вимоги заборгованості за кредитним договором від 09 серпня 2007 року, укладеним між АКБ «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_1

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, з урахуванням додаткового договору від 12 листопада 2013 року, укладеного між сторонами у справі, у зв'язку із чим станом на 1 вересня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 18 442 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долару США становить 402 135 грн 54 коп., та заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 6 501,45 доларів США, що становить 141 766 грн 84 коп., позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 543 902 грн 38 коп.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 20 квітня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за договором від 12 листопада 2013 року в розмірі 543 902 грн 38 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві (запереченні) на апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» просить скаргу залишити без задоволення. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання сторони та їх представники не з'явилися.

До апеляційного суду надійшли відомості про вручення повідомлення про час та місце розгляду справи відповідачу ОСОБА_1 та його представнику ОСОБА_3

За змістом ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки одному з представників вважається врученням повістки й іншим представникам (у цьому випадку представнику відповідача ОСОБА_2.).

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що 12 листопада 2013 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та відповідачем укладено додатковий договір до кредитного договору від 09 серпня 2007 року, відповідно до умов якого сторони погодили, що станом на 12 листопада 2013 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 27 649,14 доларів США, з яких 18 442,00 доларів США - сума кредиту та 9 207,14 доларів США - сума процентів за користування кредитом, а тому, враховуючи розрахунок позивача станом на 01 вересня 2015 року, суд дійшов висновку про стягнення з останнього 543 902 грн 38 коп.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У справі встановлено, що 09 серпня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2502/0807/88-001, за яким відповідач отримав кредит у сумі 19 500 доларів США на умовах сплати 13,5 процентів річних строком до 08 серпня 2017 року.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 листопада 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» 226 836 грн 01 коп. заборгованості за кредитним договором від 09 серпня 2007 року.

Постановою державного виконавця ВДВС Кіцманського районного управління юстиції від 16 лютого 2012 року за виконавчим листом № 2-1326 від 03 лютого 2012 року відкрито виконавче провадження № 31227662 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» боргу в розмірі 226 836 грн 01 коп., а постановою від 28 червня 2013 року виконавчий лист повернуто стягувачеві (т.1, а. с. 130-131).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», а також між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договори факторингу, відповідно до умов яких новим кредитором за договором № 2502/0807/88-001 від 09 серпня 2007 року є ТОВ «Кредитні ініціативи».

12 листопада 2013 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір до кредитного договору № 2502/0807/88-001 від 09 серпня 2007 року про припинення зобов'язання переданням відступного, відповідно до пункту 1.1 якого станом на 12 листопада 2013 року загальна сума заборгованості боржника за кредитним договором становить 27 649,14 доларів США (220 999 грн 58 коп.), з яких: 18 442,00 доларів США (147 406 грн 91 коп.) сума кредиту та 9 207,14 доларів США (73 592 грн 67 коп.) сума процентів за користування кредитом.

Пунктом 1.2 додаткового договору встановлено, що первісні зобов'язання припиняються передання боржником кредиторові відступного, а пунктом 1.6 цього договору визначено, що в разі невиконання (або часткового виконання) боржником пунктів 1.3 - 1.5 цього договору сторони домовились про те, що грошові кошти, сплачені боржником за умовами пункту 1.5 цього договору в якості оплати суми відступного за цим договором, будуть спрямовані на погашення заборгованості за кредитним договором без врахування умов цього договору, після чого дія даного договору припиняється. Сторони домовились, що припинення договору відбудеться без підписання будь-яких додаткових угод до даного договору. Після припинення дії цього договору всі домовленості сторін втрачають силу та боржник зобов'язується сплачувати заборгованість на умовах кредитного договору № 2502/0807/88-001 від 09 серпня 2007 року.

Обґрунтовуючи позов, ТОВ «Кредитні ініціативи» посилалося на неналежне виконання відповідачем умов додаткового договору від 12 листопада 2013 року, у зв'язку із чим станом на 01 вересня 2015 року утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 18 442,00 доларів США, що еквівалентно 402 135 грн 54 коп. та 6 501,45 доларів США заборгованості за відсотками, що еквівалентно 141 766 грн 84 коп., у зв'язку із чим просив стягнути з боржника 543 902 грн 38 коп.

В матеріалах справи містяться копії квитанцій за період 2013-2014 роки про сплату боржником заборгованості, в тому числі й з призначенням платежу: «оплата за відступне згідно додаткового договору до кредитного договору від 09 серпня 2007 року про припинення зобов'язання переданням відступного від 12 листопада 2013 року» (т. 1, а. с. 214-225).

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини 1, 2 статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов'язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов'язання» розділу І книги п'ятої «Зобов'язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Статтею 600 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.

За змістом указаної норми передача відступного передбачає заміну первісного предмета виконання іншим.

Для припинення зобов'язання переданням відступного необхідна сукупність кількох умов, зокрема: згода сторін на таке припинення; узгодження сторонами розміру, строків і порядку передання відступного; факт передання боржником кредиторові відступного.

Отже, з урахуванням вищевказаних обставин справи та норм матеріального права слід дійти висновку, що у зв'язку із згодою сторін, які уклали договір відступного, та з урахуванням того, що внесенням коштів у 2013 та 2014 роках відповідачем визнано умови договору про припинення зобов'язання переданням відступного, а не боргу за кредитним договором, дія кредитного договору від 09 серпня 2007 року припинилася.

ТОВ «Кредитні ініціативи» заявлено позов про стягнення боргу за додатковим договором до кредитного договору від 09 серпня 2007 року, відповідно до умов якого сторони погодили, що станом на 12 листопада 2013 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 27 649,14 доларів США, що відповідає нормі ст. 16 ЦК України.

Встановивши порушення умов додаткового договору від 12 листопада 2013 року, наявність боргу відповідача за ним у розмірі 543 902 грн 38 коп., суд першої інстанції підставно задовольнив позов.

У зв'язку з цим доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не заслуговують на увагу.

Заявник посилається на те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не є банківською установою у розумінні Закону України «Про банки та банківську діяльність», не володіє ліцензією на право здійснення валютних операцій за договором факторингу, а відповідно не є належним позивачем, заявника не було повідомлено про відступлення банком права вимоги до нього.

З приводу таких доводів апеляційний суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

За змістом ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Результат аналізу наведених норм матеріального права дає підстави дійти висновку про те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за кредитним договором згідно з договором факторингу на умовах та зобов?язаннях, які були визначені кредитним договором і для нарахування заборгованості, порядок обчислення якої встановлено вказаним договором, ліцензія на здійснення валютних операцій не потрібна, оскільки таке нарахування здійснюється вже за укладеним раніше кредитним договором, умови якого погоджені сторонами кредитного договору.

Стверджувані заявником сумніви переходу до позивача права вимоги за кредитним договором ґрунтуються лише на припущеннях на припущеннях.

Уклавши додатковий договір 12 листопада 2013 року з ТОВ «Кредитні ініціативи», відповідач фактично визнав, що до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 2502/0807/88-001 від 09 серпня 2007 року

Необґрунтованим є посилання заявника на невстановлення правильності розрахунку загальної суми заборгованості.

На спростування заявленої до стягнення позивачем розміру заборгованості відповідач та його представники не посилалися на належні докази. Розмір такої заборгованості сторони визначили у договорі від 12 листопада 2013 року, який відповідачем не оспорювався і скоригований на суму проплат, які відповідач здійснив упродовж 2013-2014 років.

В апеляційній скарзі заявник посилається на наявність рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 листопада 2011 року про стягнення з нього на користь ПАТ «Сведбанк» 226 836 грн 01 коп. заборгованості за кредитним договором від 09 серпня 2007 року, робить висновок про те, що пред'явлення нового позову суперечить нормі ст. 61 Конституції України, якою заборонено подвійне притягнення до юридичної відповідальності.

Проте у спірному випадку внаслідок укладення сторонами договору відступного дія кредитного договору, зобов'язання за ним, що визначені попереднім судовим рішенням, припинилися.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 02 квітня 2018 року.

Головуючий В.В. Яремко

Судді: І.М. Литвинюк

Н.Ю. Половінкіна