Справа №383/419/17 провадження № 2-з/403/3/18
У Х В А Л А

27 березня 2018 року смт.Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Атаманової С.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову під час проведення підготовчого провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Устинівського районного суду Кіровоградської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за двома договорами позики від 07.12.2012 року у розмірі 333500 грн. 00 коп..

26.03.2018 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом: 1) накладення арешту на все майно, належне на праві власності відповідачу ОСОБА_2 в межах суми позовних вимог, а саме: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями №42 по вул.Шляхівській в м.Бобринець Кіровоградської області; земельну ділянку площею 4,72 га, що розташована на території Бобринецької міської ради Кіровоградської області; земельну ділянку площею 4,8728 га, що розташована на території Бобринецької міської ради Кіровоградської області; 2) заборони будь-яким уповноваженим органам та особам, в тому числі, але не виключно, державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, адміністраторам центрів надання адміністративних послуг, нотаріусам (державним та приватним), вчиняти реєстраційні дії щодо майна відповідача ОСОБА_2.

Застосування вказаних заходів забезпечення позову обгрунтовується: невиконанням відповідачем своїх зобовязань за договором позики, згідно якого остаточний розрахунок вона мала здійснити не пізніше 07.12.2015 року, запереченнями представника відповідача ОСОБА_2 про отримання останньою від позивача грошових коштів та здійснення представником дій, спрямованих на затягування розгляду справи судом, поданням зустрічного позову, що свідчить про небажання відповідача повертати грошові кошти, а також, з урахуванням значного розміру заборгованості відповідача та наявності майна, за рахунок якого вона може погасити заборгованість, існуванням загрози вчинення відповідачем ОСОБА_2 дій, спрямованих на відчуження належного їй на праві власності майна з метою уникнення виконання грошового зобов"язання, що призведе до неможливості поновити порушені права позивача, а тому невжиття даних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. На обгрунтування вказаних в заяві заходів забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає про їх співмірність із сумою боргу та витратами, понесеними ним при сплаті судового збору, а також витратами, які він понесе під час примусового виконання рішення суду в рамках виконавчого провадження у разі задоволення позову, а також не позбавленням відповідача ОСОБА_2 у випадку накладення арешту на належне їй майно, можливості продовжувати володіти та користуватись ним.

Відповідно до положень ч.1 ст.153 ЦПК України заява ОСОБА_1 про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

При вирішенні питання про наявність підстав для забезпечення позову та його виду, суд приходить до наступного висновку.

За змістом ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Видами забезпечення позову, крім інших, є накладення арешту на майно, що належить відповідачеві, та заборона вчиняти певні дії (п.п.1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст.151 ЦПК України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обгрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Судом встановлено, що ціна позову, про забезпечення якого просить заявник ОСОБА_1, становить 333500 грн. 00 коп., а нерухомим майном, на яке він прохає суд накласти арешт, є житловий будинок з господарськими будівлями та дві земельні ділянки, належність яких на праві власності відповідачу ОСОБА_2 підтверджується доданими до заяви письмовими доказами.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал судів у цивільних справах.

За змістом ч.1 ст.48, ч.1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Разом з тим, чинне законодавство під час примусового виконання рішення передбачає реалізацію арештованого майна, крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна (ч.1 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», п.1 Розділу І Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2831/5).

Відповідно до п.п.«б» п.15 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2019 року, не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають, зокрема, у власності громадян для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення). Судом встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-КР №042933 відповідач по справі ОСОБА_2 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0485, площею 4,72 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Крім того, як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК №097200, відповідач по справі ОСОБА_2 є також власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0484, площею 4,8728 га із цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Таким чином, з урахуванням зазначених вище вимог нормативно-правових актів, заявником ОСОБА_1 не обгрунтовано, в який саме спосіб відповідач по справі ОСОБА_2 зможе здійснити відчуження двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і тим самим істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. При цьому суд також враховує, що можлива передача відповідачем ОСОБА_2 вказаних земельних ділянок у спадщину, не може бути підставою для забезпечення позову, оскільки відносини щодо спадкування починають діяти з дня відкриття спадщини і відповідно до ст.1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задоволити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для накладення арешту на належні відповідачу дві земельні ділянки, оскільки останні віднесені законодавцем до майна, обіг якого на даний час не допускається і посилання заявника ОСОБА_1 про загрозу їх відчуження відповідачем не грунтується на вимогах закону, у звязку з чим заявником не доведено, що невжиття судом такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на вказане нерухоме майно, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При вирішенні питання про наявність підстав для забезпечення позову шляхом заборони будь-яким уповноваженим органам та особам, в тому числі, але не виключно, державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, адміністраторам центрів надання адміністративних послуг, нотаріусам (державним та приватним), вчиняти реєстраційні дії щодо майна відповідача ОСОБА_2, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.4 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» після документального підтвердження належності боржнику на праві власності обєкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Згідно положень ст.46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обовязково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них. Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва обовязково використовує також відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру. Відповідно до положень ст.55 Закону України «Про нотаріат» при посвідченні угод про відчуження або заставу, крім іншого, жилого будинку, квартири, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна. В разі наявності заборони угода про відчуження майна, обтяженого боргом, посвідчується лише у разі згоди кредитора і набувача на переведення боргу на набувача. Згідно положень п.4 ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядок проведення державної реєстрації прав включає, крім іншого, перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень. За змістом п.6 ч.1, ч.2 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Таким чином, системний аналіз зазначених правових норм дозволяє суду дійти висновку про те, що внесення державним виконавцем в порядку виконання ухвали суду про забезпечення позову до відповідного реєстру відомостей про арешт майна, є передбаченою чинним законодавством України самостійною підставою для відмови відповідними органами та уповноваженими особами вчиняти дії щодо реєстрації прав на майно відповідача ОСОБА_2 в межах наданих їм повноважень, а тому, за відсутності обгрунтування заявником доцільності обрання саме такого виду забезпечення позову, без зазначення при цьому найменування державних органів та уповноважених осіб, яким він вважає за необхідне заборонити вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна відповідача, виходячи з його місцезнаходження, та самого переліку таких реєстраційних дій, судом не вставлено підстав для забезпечення позову, передбачених ч.2 ст.149 ЦПК України, що має наслідком відмову суду в застосуванні зазначеного вище заходу забезпечення позову ОСОБА_1. Разом з тим, вирішуючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в частині накладення арешту на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який належить відповідачу ОСОБА_2 на праві власності, суд приходить до висновку про наявність підстав для вжиття судом вказаного заходу забезпечення позову, виходячи з наступного. Положеннями ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Відповідно до норм ЦПК України одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є інститут вжиття заходів до забезпечення позову. Відповідно до розяснень п.п.3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених законом. Для фізичних та юридичних осіб інформація за обєктом нерухомого майна та субєктом речового права надається в електронній формі через офіційний веб-сайт Міністерства юстиції України, за умови ідентифікації такої особи (фізичної або юридичної) з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи, або в паперовій формі. Виходячи з викладеного, судом встановлено, що згідно доданої позивачем ОСОБА_1 до заяви про забезпечення позову інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, сформованої 24.03.2018 року, відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями загальною площею 59,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Бобринецький район, м.Бобринець, вулиця Шляхівська, будинок 42. Підставою внесення запису було рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 36896413 від 04.09.2017 року. Судом встановлено, що предявлений позивачем ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 позов має майновий характер, оскільки його предметом являється стягнення грошових коштів; між сторонами дійсно виник спір з приводу виконання відповідачем умов договорів позики і сума, яку позивач прохає суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 є значною - 333500 грн. 00 коп., що відповідно до вимог ч.7 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає можливість звернення стягнення на житло боржника, а тому, з метою забезпечення матеріально-правових інтересів позивача у разі задоволення судом позову, з урахуванням наявності у відповідача нерухомого майна у виді житлового будинку та попередження можливості несумлінних дій відповідача, спрямованих на його відчуження, що може істотно ускладнити чи унеможливити реальне виконання рішення суду та змусити позивача докласти значних зусиль та витрат для відновлення своїх прав та інтересів, застосування судом такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що належать відповідачу ОСОБА_2 на праві власності, є відповідним змісту позовних вимог та зможе гарантувати реальне виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача ОСОБА_1 в разі задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ч.3 ст.154 ЦПК України заходи зустрічного забезпечення судом не застосовуються. Керуючись ст.ст.149, 150, 153, 157, 258, 260, 353, 354 ЦПК України, суд,- У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволити частково. Накласти арешт на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Бобринецький район, місто Бобринець, вулиця Шляхівська, будинок №42, загальна площа: 59,6 кв.м., житлова площа: 31,6 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 208, номер запису про право власності: 22154693, дата державної реєстрації: 04.09.2017 року, форма власності: приватна, власник: ОСОБА_2. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в частині вжиття судом інших заходів забезпечення позову - відмовити. На виконання вимог ч.1 ст.157 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» суд зазначає найменування сторін: Стягувач: ОСОБА_1, адреса проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: вул.Базарна (до перейменування вул.Комсомольська), буд.№251 А м.Бобринець Кіровоградська область, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт серія ЕА №183582, виданий Бобринецьким РВ УМВС України в Кіровоградській області 25 жовтня 1996 року. Боржник: ОСОБА_2, адреса проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: вул.Шляхівська, буд.№42 м.Бобринець Кіровоградська область, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, паспорт серія ЕА №336243, виданий Бобринецьким РВ УМВС України в Кіровоградській області 23 грудня 1997 року. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» ухвала може бути предявлена до примусового виконання протягом трьох років. Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому даної ухвали суду. Відповідно до п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до апеляційного суду Кіровоградської області через Устинівський районний суд Кіровоградської області. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Суддя Устинівського районного суду Кіровоградської області С.Ю.Атаманова