АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року місто Київ.

Справа № 753/20754/17

Апеляційне провадження № 22-ц/796/5062/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Іванченко М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Задерей І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 05 грудня 2017 року, у складі судді Комаревцевої Л.В. про забезпечення позову (інформація про час постановлення ухвали та дату складання повного тексту ухвали відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання права на частину спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

В листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Шевченківської РДА м. Києві, ГУТЮ у м. Києві, про визнання права на частину спільного майна подружжя.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву щодо забезпечення позову, в якій вона просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме, заборонити приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ДоценкоІнні Петрівні видавати свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05.12.2017 року заяву про забезпечення позову - задоволено.

Заборонено приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Доценко ІнніПетрівні видавати свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову, якою в задоволенні заяви відмовити.

В скарзі посилався на те, що ухвала постановлена з порушенням процесуальних норм. Зазначив, що спору між позивачем та відповідачем не існує. Позовну заяву подано лише для того, щоб чинити перешкоди відповідачу скористатись правами спадкоємця. Це підтверджується відсутністю посилань на докази в обґрунтування позовних вимог. Сам позов містить лише посилання на те, що у померлого ОСОБА_7 існує майно, в той же час жодних доказів, які обґрунтовують вимоги позивача, позовна заява не містить. Тобто було подано завідомо безпідставний позов у спорі, який має очевидно штучний характер. Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув увагу, що позивач не навів переконливих доводів та відповідним їм доказів на підтвердження вимог про забезпечення позову у наведений ним спосіб.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи скарги підтримав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з квартири №131 загальною площею 98,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та садового будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Спадкоємцями померлого ОСОБА_7 є син від першого шлюбу - відповідач ОСОБА_2 та малолітній син від другого шлюбу - ОСОБА_8, який є сином позивача.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, місцевий суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення судом позовної замни про визнання права на частину спільного майна подружжя.

Апеляційний суд вважає, що такий висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та в повній мірі відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства України, виходячи з наступного:

Згідно ст. 151, 152, 153 ЦПК України (в редакції, що діяла станом на час розгляду справи судом першої інстанції), суд може за заявою позивача вжити заходів забезпечення позову, які повинні випливати із суті заявлених позовних вимог. При цьому забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Позов забезпечується, зокрема накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; встановленням заборони вчиняти певні дії.

Аналогічна норма міститься і в ст. 149, 150 ЦПК України, діючого на час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Отже, таким заходом забезпечення позову, як забороною вчиняти певні дії, суд захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Так як, між сторонами виник спір з приводу обсягу спадкової маси, що відкрилася після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, якщо позов буде задоволений.

Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення права відповідача та інших спадкоємців за законом на своєчасне отримання свідоцтва про право власності, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Посилання в скарзі на те, що в дійсності спору між позивачем та відповідачем не існує, а позивач зловживає своїм правом на судовий захист, апеляційний суд не приймає, оскільки вказані доводи є лише однобічними твердженнями відповідача та не підтверджені жодними доказами.

Інших доводів про неправильність судового рішення в скарзі не зазначено.

Апеляційним судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 05 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повна постанова складена 20 червня 2018 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: С.М. Рубан

М.М. Іванченко