Справа № 627/1256/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого Л.В.Вовк

з участю секретаря О.С.Казакової ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в смт.Краснокутськ цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням ,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням .

У своїй позовній заяві позивач вказала на те, що вона з 1997 року є власником житлового будинку №20 по пров.Підлісному в с.Сонцедарівка Краснокутського району Харківської області . В будинку зареєстрований її брат ОСОБА_2 , який з 2015 р. в будинку не проживає. Добровільно знятися з реєстрації відповідач відмовляється та його місце проживання взагалі не відомо. На думку позивача, відповідач перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Прохала визнати відповідача таким , що втратив право користування житлом .

Представник позивача до суду не з»явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , позов підтримав , просив задовольнити.

Відповідач до суду не з»явився , подав заяву слухати справу у його відсутність ,проти позову не заперечував , просив позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи , суд дійшов до наступних висновків.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи було встановлено, що на підставі договору дарування житлового будинку посвідченого державним нотаріусом Краснокутської державної нотаріальної контори від 14.06.1997 року, ОСОБА_1 є власником житлового будинку № 20 по пров.Підлісний в с.Сонцедарівка Краснокутського району Харківської області.

Вказаний житловий будинок зареєстрований за ОСОБА_1 в Краснокутському БТІ 17.06.1997 року .

Про те, що житловий будинок існує за вказаною адресою, свідчить технічний паспорт виданий КП «Краснокутське БТІ» від 15.09.2017 року.

Житловий будинок розміщений на земельній ділянці площею 0,65 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства в с.Сонцедарівка, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю.

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Олексіївської сільської ради від 24.10.2018 року ОСОБА_2 дійсно зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до акту , складеним Олексіївським сільським головою від 24.10.2018 року,в присутності свідків, ОСОБА_2 з осені 2015 року по пров. Підлісному ,20 в с.Сонцедарівка не проживає.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них.

Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об'єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника, й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач, як особа, що утратила право користування спірним жилим приміщенням, але продовжує бути зареєстрованим в тому місці проживання і, тим самим, чинить перешкоди власнику того нерухомого майна стосовно користування житлом, тому порушене право позивача підлягає захисту у спосіб усунення вказаних перешкод шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Слід також зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що дійсно ОСОБА_2 за вище вказаною адресою зареєстрований , але не проживає з 2015 року , добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає , що створює перешкоди для позивача у праві володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном . Тому суд вважає , що позивач надала достатньо доказів на підтвердження позову і тому її позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.317,319,405 ЦК України, ст.ст. 5, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265,352 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_3 , іден.код : НОМЕР_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку №20 по пров.Підлісному в с.Сонцедарівка Краснокутського району Харківської області зі зняттям з реєстрації вказаного місця проживання без предявлення паспорта громадянина України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення.

Суддя Вовк Л. В.