Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.03.2018 Справа №607/8415/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Дзюбича В.Л.,

за участю секретаря судового засідання Зубко О.Я.

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення їх від права на спадкування за законом в порядку спадкування за правом представлення після смерті ОСОБА_6, який помер 08.02.2017 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що після смерті його батька ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне йому майно-житловий будинок та земельну ділянку у с. Криве, Козівського району, Тернопільської області. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач ОСОБА_1 та його брат ОСОБА_7, який проживає за кордоном. Також у спадкодавця була донька ОСОБА_8, яка померла 17.11.2006 року. Оскільки його сестра померла до відкриття спадщини, то її діти-відповідачі у справі, після смерті діда ОСОБА_6 мають право спадкувати ту частку спадщини, яка належала б за законом їхній матері, якби вона була живою на час відкриття спадщини, тобто -1/3 частку спадкового майна. Однак позивач вважає, що відповідачі в силу вимог ч.5 ст.1224 ЦК України підлягають усуненню від права на спадкування за тих підстав, що ОСОБА_6 перед смертю важко хворів, перебував у безпорадному стані та потребував постійного догляду, оскільки не міг самостійно забезпечувати свої життєві потреби. У 2014 році спадкодавець переніс ішемічний інсульт, стан його здоров»я значно погіршився, він не міг самостійно приготувати собі їжу, випрати одяг, прибирати та опалювати будинок, а два останні місяці перед смертю не міг самостійно їсти і його потрібно було годувати. Він здійснював догляд за батьком, ночував у нього відвідував у день, виконував усю роботу по дому, готував їжу, але через те що він є інвалідом 3-ї групи та має власне домогосподарство, догляд за яким потребує багато зусиль, а тому він не мав можливості постійно перебувати разом із батьком та забезпечити йому належний догляд. Зважаючи на це, він неодноразово звертався до відповідачів із проханням частіше відвідувати діда та допомогти йому у догляді за ним, адже втрьох вони могли забезпечити належний догляд за ОСОБА_6 Однак, відповідачі не бажали доглядати діда, постійно знаходили відмовки, щоб не приїжджати у село, навіть тоді, коли ОСОБА_6 особисто дзвонив до них. Тому позивач часто змушений був звертатись за допомогою до сусідів та просити їх приглянути за батьком у той час, коли він сам був зайнятий. Під час поодиноких відвідин діда, відповідачі не бажали допомогти у прибиранні будинку, приготуванні їжі чи годуванні діда, мотивуючи це важким характером останнього та їхнім небажанням за цим спостерігати, в той час як знаходили вільний час для того, щоб збирати урожай у дідовому саду та обробляти город для власних потреб. Взимку 2016 року ОСОБА_3 на протязі тижня жив у будинку ОСОБА_6, однак будь-якої допомоги дідові не надавав і позивач змушений був і надалі постійно знаходитися біля батька, годувати його та опалювати будинок, оскільки відповідач відмовлявся це робити. Така поведінка відповідачів вкрай засмучувала ОСОБА_6, він не розумів чому онуки не бажають його відвідувати та дуже страждав від цього. Таким чином, відповідачам було відомо про те, що ОСОБА_6 перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду і допомоги від них особисто, однак ОСОБА_3 та ОСОБА_4, маючи можливість надати допомогу дідові, умисно своєю бездіяльністю, без будь-яких поважних для цього причин, ухилялися від свого обов»язку утримувати спадкодавця. Із врахуванням наведеного позивач вважає, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та просить їх задовольнити.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві та просять їх задовольнити, усунути відповідачів від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер 08.02.2017 року.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав та суду пояснив, що викладені у позовній заяві обставини не відповідають дійсності. Він та його сестра ОСОБА_4 доглядали за покійним дідом. Вони підвели до будинку ОСОБА_6 гарячу воду, зробили душ, санвузол. Разом із сестрою кожного тижня приїжджали у село до діда, допомагали обробляти город, доглядати за господарством. Намагалися покращити побут, обладнали у будинку душ, туалет, підвели воду. У 2016 році, після перенесеного інсульту, він доглядав за дідом, надалі по можливості приїжджав до ОСОБА_6 раз на місяць, півтора, часто возив його у район до лікаря, або привозив лікаря у село. У діда, після перенесеної хвороби була порушена координація, він пересувався по будинку, тримаючись за стіну, не був у безпорадному стані та не потребував постійного стороннього догляду чи матеріальної допомоги. Просить у задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_9 відносно позову заперечила та суду пояснила, що вони із братом після смерті матері навідували свого діда ОСОБА_6 Однак у неї малолітня дитина, а тому вона в силу сімейних обставин не могла часто бувати в селі. Востаннє була у діда на Різдво у 2016 році. Брат бував у селі частіше, востаннє був у діда за чотири дні до його смерті. Під час своїх візитів вони прибирали у будинку, мили посуд, працювали на городі. Вона особисто неодноразово дзвонила до дружини позивача та цікавилась станом здоров»я ОСОБА_6 Просить у задоволенні позову відмовити, оскільки підстав для усунення їх із братом від спадкування немає. Вона відмовилась від своєї частки спадкового майна на користь брата, про що подала відповідну заяву у нотаріальну контору.

Представник відповідачів просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів того, що покійний ОСОБА_6 потребував постійного стороннього догляду чи матеріальної допомоги. Відповідачі відвідували діда не лише під час сезонно-польових робіт, онуки приїжджали до ОСОБА_6 на свята, забезпечували його огляд, привозили медикаменти, возили у лікарню та привозили лікаря у село, оскільки дідо відмовлявся від поїздок у медзаклади, забезпечували його продуктами харчування. Зібрану городину відповідачі не забирали собі, а залишали у господарських приміщеннях і про це добре відомо позивачу. Відповідачі подарували дідові пральну машину та телевізор із супутниковою антеною. Відвідування спадкодавця відповідачами відбувалось систематично, а у дні їхньої відсутності вони спілкувались у телефонному режимі. Вказав на те, що позивач є сином покійного, проживав поруч із ним та також має двох повнолітніх дітей, які є онуками ОСОБА_6 та нарівні з відповідачами повинні були здійснювати догляд за своїм дідусем однак із позовної заяви слідує, що позивач ат його сім»я не здійснювали належного догляду за покійним, позивач часто залишав його наодинці, або ж зовсім не приходив відвідати батька.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. 08.02.2017 року помер ОСОБА_6, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №222862, виданим 08.02.2017 року Кривенською сільською радою Козівського району Тернопільської області. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно: житловий будинок у с. Криве, Козівського району Тернопільської області, вул. Слобода,16, який належав йому на праві особистої власності у відповідності до свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 11.04.2000 року, за реєстром №172 та належну йому на підставі Державного акта серії ЯА №006847 від 19.07.2005 року земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею, 1.63 га, що знаходиться на території Кривенської сільської ради Козівського району Тернопільської області кадастровий номер:01:001:0200.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру(заповіти/спадкові договори) №46930778 від 01.03.2017 року заповіти від імені ОСОБА_6 не посвідчувались.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України(надалі-ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом-ст.1217 України.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її-ч.1 ст.1268 ЦК України.

У відповідності до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено судом, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є його сини: ОСОБА_1(свідоцтво про народження серії І-УР №832670 від 23.04.1960 року) та ОСОБА_7.

Донька спадкодавця ОСОБА_8(свідоцтво про народження серії І-УР №832669 від 23.04.1960 року) померла до відкриття спадщини-17.11.2006 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І_ИД № 037152, виданим 20.11.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України.

Згідно ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Таким чином, діти ОСОБА_8-відповідачі у справі ОСОБА_3Б.(свідоцтво про народження серії ІІ-ИД №402185 від 05.02.1986 року) та ОСОБА_9(ОСОБА_8)О.Б. (свідоцтво про народження серії ІІ-ИД №357442 від 24.09.1982 року), в порядку спадкування за правом представлення після смерті їхнього діда ОСОБА_6 нарівні з іншими спадкоємцями першої черги за законом-Набережним М.І., ОСОБА_7 мають право на частку у спадковому майні, яка належала б за законом їхній матері, якби вона була живою на час відкриття спадщини, а саме: на 1/3 частину спадкового майна.

З інформації, викладеної у листі приватного нотаріуса Козівського районного нотаріального округу ОСОБА_10 №839/02-14 від 31.08.2017 року вбачається, що після смерті ОСОБА_6, який помер 08.02.2017 року, заведеного спадкову справу №53/2017 року за заявами про прийняття спадщини, що надійшли від позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_3 та заявою ОСОБА_4 про відмову від спадщини на користь ОСОБА_3 Наведене підтверджується Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру(заповіти/спадкові договори) №46930778 та №46930800 від 01.03.2017 року, Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №46930866 від 01.03.2017 року та матеріалами спадкової справи №53/2017 року.

Частиною п»ятою ст.1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У відповідності до роз»яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Відповідно до довідок виданих виконкомом Кривенської сільської ради Козівського району Тернопільської області №132/02-19 від 20.02.2017 року та №145/02-19 від 23.02.2017 року на момент смерті ОСОБА_6 проживав та був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, за вказаною адресою інші особи не проживали та зареєстровані не були. ОСОБА_1 здійснював догляд за своїм батьком з 2014 року по день його смерті.

Згідно довідки Козівської центральної районної комунальної лікарні №52 від 27.02.2017 року ОСОБА_6 24.01.2014 року переніс ішемічний інсульт та потребував стороннього догляду.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що догляд за ОСОБА_6 здійснював його син-позивач ОСОБА_1 Померлий за станом здоров»я потребував сторонньої допомоги і позивач інколи просив його допомогти підняти батька. ОСОБА_6 жалівся на те, що діти його покійної доньки до нього не приїжджають. Йому відомо, що онука на початках хвороби приїжджала, але ненадовго.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що за життя ОСОБА_6, коли він був здоровий онуки часто приїжджали до нього, а коли він захворів, то доглядав його тільки син-Набережний М.І., який жалівся, що ніхто йому не допомагає. Він час від часу заходив до покійного ОСОБА_6 і той говорив, що за ним потрібно доглядати, бо сам він не може себе обходити, але за онуків нічого не говорив. Останні півроку перед смертю батько позивача був лежачим. Бачив, що відповідачі працювали у нього на городі.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що вона жила по сусідству із покійним ОСОБА_6 Останні роки перед смертю він хворів, останні півроку дуже важко, потребував сторонньої допомоги, пересувався на колясці і син ОСОБА_14 постійно був біля нього, бачила його кожного дня. Із відповідачами вона також знайома, бачила їх коли приїжджали до діда, але рідко. Одного разу ОСОБА_3 жив у діда тиждень, а потім вона його не бачила і не знає чи він приїжджав.

Свідок ОСОБА_15-батько відповідачів у судовому засіданні пояснив, що його діти постійно відвідували батька своєї покійної матері. Найчастіше їздив до діда його син ОСОБА_16, який бував у селі не рідше ніж раз на місяць. Відповідачі допомагали покійному, покращували умови його проживання: обладнали душ, туалет, провели воду на кухню для миття посуду, поставили конвектор.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що відповідачі приймали активну участь у утриманні і допомозі покійному ОСОБА_6, підтримували, допомагали із лікуванням. Він спілкувався із покійним і той на дітей своєї доньки ніколи не нарікав, у розмовах згадував, про те, що до нього приїжджали відповідачі. Онуки достатньо часто відвідували діда, щоб піклуватись про нього та бували у селі частіше ніж раз на місяць.

Довідкою Козівської центральної районної комунальної лікарні №277 від 14.11.2017 року за підписом лікаря ОСОБА_18 підтверджується, що ОСОБА_3 брав активну участь у догляді та лікуванні ОСОБА_6 Неодноразово привозив лікаря на огляд хворого в амбулаторному порядку та забезпечував останнього необхідними медикаментами.

У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи досліджені по справі докази у їх сукупності, суд приходить до переконання про відсутність достатніх та необхідних підстав для усунення відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті їхнього діда ОСОБА_6 Так, судом встановлено, що відповідачі по мірі можливості систематично відвідували свого покійного діда, опікувалися ним, сприяли покращенню його побуту, піклувалися про стан його здоров»я та забезпечували можливість проходження амбулаторного медичного огляду на дому та придбання необхідних медикаментів, обробляли город та доглядали за будинком. Викладені у позовній заяві обставини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду і позивачем не представлено належних доказів того, що ОСОБА_6 отримуючи відповідну допомогу від свого сина, потребував допомоги ще й від онуків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а відповідачі, знаючи про безпорадний стан покійного ОСОБА_6 та маючи можливість надати йому відповідну допомогу, свідомо ухилялися від виконання свого обов»язку. При цьому суд звертає увагу на те, що в силу вимог ч.1 ст.202 СК України повнолітні діти зобов»язані утримувати своїх батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, а відтак позивач, як і інший спадкоємець за законом першої черги-його рідний брат ОСОБА_7 зобов»язані були утримувати та надавати допомогу своєму непрацездатному батькові ОСОБА_6 і дана обставина не є підставою для усунення від права на спадкування інших спадкоємців покійного.

Таким чином, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити за недоведеністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.1216, 1217, 1224, 1261, 1266, 1268, ЦК України, ст.202 СК України, п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер 08.02.2017 року відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддяОСОБА_19