н/п 4-с/490/86/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 р. м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого - судді Чулуп О.С.

при секретарі - Росинець В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаїв цивільну справу за скаргою

Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

на рішення

державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби м.Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області,

боржник - ОСОБА_1

про визнання рішення незаконним та скасування його

В С Т А Н О В И В :

ПАТ "Державний ощадний банк України" звернулося до суду із скаргою на дії державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби м.Миколаєва ГТУ юстиції у Миколаївській області про визнання постанови державного виконавця від 13.07.2016 року

про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа,виданого Центральним районним судом м.Миколаєва 16.06.2014р. Скаржник вказує, що оскаржувана постанова незаконна, та її слід скасувати. Скаржник вказує, що рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 11.02.2013р. з боржника ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 25586,20 доларів США. Скаржник вказує, що судом було видано виконавчий лист і в рішенні вказано про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості саме в доларах США. Скаржник вказує, що боржником сплачено по виконавчому провадженню 204433,74грн., і на підставі цього державним виконавцем було винесено постанову про закриття виконавчого провадження. Скаржник вказує, що державним виконавцем прийнято позицію за якою з боржника за рішенням суду та виконавчим листом стягнуто в національній валюті а не в валюті зобов?язання - в доларах США. Стягувач - ПАТ "Державний ощадний банк України" , вказує, що зобов?язання боржника ОСОБА_1 виникло в доларах США, і виконуватися вона має в тій же валюті. Скаржник вказує, що в рішенні суду вказано про стягнення зобов?зання в доларах США, а тому скаржник вважає, що рішення суду не виконано в повному обсязі, оскільки сплачені кошти в гривнях не відповідають сумі стягнення в доларах США. Стягувач вказує, що само по собі судове рішення про стягнення заборгованості не припиняє самого зобов?язання та не може змінювати його умов, не породжує альтернативного зобов?язання. Стягувач вказує, що судове рішення про стягнення заборгованості є лише інструментом примусу боржника до виконання прийнятого на себе обов?язку, а не формою зміни зобов?язання.

Стягувач вказує, що перерахування гривневого еквіваленту заборгованості за більш низьким курсом не повинно розглядатись як належне виконання зобов?язання за договором і не може свідчити про реальне відновлення порушеного права, на захист якого звертався стягувач(позивач) та отримав відповідне рішення суду.

Стягувач вказує, що для реального виконання вказано рішення суду державному виконавцю слід було дотримуватися положень Інструкції з організації примусового виконання рішень, пункт 13.1 якої вказує, що органи ДВС мають відповідні рахунки в органах Державної казначейської служби як в національній валюті так і в іноземній валюті.

Відповідно до ч.3 ст.53 Закону України "Про виконавче провадження" у разі виявлення у боржника коштів в іноземній валюті стягує ці кошт на валютний рахунок органу ДВС для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі ж виявлення державним виконавцем у боржника коштів у гривнях чи в іншій валюті державний виконавець згідно ч.ч.1,2 ст.53 Закону України "Про виконавче провадження" дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу ДВС.

Боржник ОСОБА_1 заперечив проти доводів скарги та вказав, що державний виконавець виконав рішення суду у повній відповідності до вказаного рішення, оскільки в рішенні суду було вказано на можливість стягнення коштів в гривневому еквіваленті, - в розмірі 206738,08грн. Боржник вказує, що цю суму і було стягнуто з боржника, і відповідно до норми п.8ч.1ст.49, ст.50 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження №49348734 було закінчено.

Відділ державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції представника в судове засідання не направив, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належно, суд вважає за можливе розглянути дану скаргу у відсутності представника виконавчої служби.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи подання, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що вимоги подання задоволенню не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 26.05.2014р. у цивільній справі №1423/12740/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України кредитну заборгованість у розмірі 25586,20 дол.США, що еквівалентно 204433,74грн.

Судом досліджено виконавчий лист виданий 16.06.2014р. Центральним районним судом м.Миколаєва з якого вбачається,що з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України стягується заборгованість за кредитним договором у розмірі 25586,20 дол.США, що еквівалентно 204433,74грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України судові витрати в сумі 2304 грн. 34 коп.

Судом досліджено постанову про закінчення виконавчого провадження від 13.07.2016р. згідно якої підставою закінчення виконавчого провадження стало повне фактичне виконання відповідно до вимог виконавчого документа, боржником сплачено борг згідно платіжного доручення № 4830 від 13.07.2016р., № 4831 від 13.07.2016р., № 4797 від 13.07.2016р.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIVпередбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці визначені Законом України «Про державну виконавчу службу», а саме частиною другою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно частини другої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку передбаченому законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

При вирішенні спору у даній справі суд бере до уваги правову позицію ВСУ, висловлену в рішенні Верховного Суду України у справі № 6-1445цс17 від 13.09.2017р.

ВСУ у справі № 6-1445цс17 від 13.09.2017р. вказав, що згідно пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження»№ 606-XIV, чинного на час виникнення спірних правовідносин,виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Оскільки законодавством державного виконавця не наділено правом змінювати суму заборгованості, розраховану та визначену у рішенні суду, а тому обґрунтованим є висновок про законність винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, чинного на час виникнення спірних правовідносин Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст.49,50 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.258,259,260, 450,451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про визнання незаконною постанови державного виконавця від 13.07.2016р. про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/490/49/2013, виданого Центральним районним судом м.Миколаєва 16.06.2014р. та скасування його, - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст. 273 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області. Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п?ятнадцяти днів з дня проголошення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення протягом п?ятнадцяти днів з дня отримання копії рішення до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва.

Суддя