Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 418/314/18-ц

провадження № 61-42682св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересовані особа: Старший державний виконавець Міловського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Старіков АндрійАнатолійович, Баюн Ірина Мколаївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Луганської області від 23 липня 2018 року у складі колегії суддів: Коротенка Є.В., Коновалової В.А., Орлова І.В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на рішення старшого державного виконавця Міловського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Старукова А.А., заінтересована особа: БаюнІ.М. та просив поновити пропущений ним строк на оскарження постанови старшого державного виконавця Міловського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області СтаріковаА.А. про закінчення виконавчого провадження № 55436195 від 21 березня 2018 року та визнати вищевказану постанову про закінчення виконавчого провадження протиправною та зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що на виконанні у Міловському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області перебував виконавий лист № 418/69/17 з виконання рішення Міловського районного суду Луганської області від 12 травня 2017 року про витребування із незаконного володіння Баюн І.М. належного ОСОБА_4 рухомого майна, а саме: столу кухонного розсувного - 1 шт, електричного шуруповерту-1 шт, бензопили -1 шт., шлангу для поливу-100 м, вуликів -14 шт., бджолосімей-10 шт., каністр металевих 20л - 7 шт., каністр пластикових 20л.-30 шт., каністр пластикових 10 л-35 шт., запарнику корму-1шт. В кінці березня 2018 року заявником було отримано постанову про закінчення виконавчого провадження від 21 березня 2018 року.

Вважає вказану постанову протиправною, оскільки державний виконавець зобов'язаний відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних та юридиних осіб та здійснювати заходи, необхідні для своєчасного виконання рішення у повному обсязі у порядок та спосіб, що встановлені виконавчим документом та положенням Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, державним виконавцем не були проведені усі нобхідні заходи для виконання судового рішення в повному обсязі, а відтак оскаржувана постанова є передчасною та протиправною.

Зазначав, що ним було пропущено визначений законодавстом 10-денний строк на звернення до суду зі скаргою на рішення державного виконавця з огляду на те, що він не є фахівцем у галузі права та помилково вважав, що вартість не витребуваного майна у боржника буде відшкодована йому за результатами розгляду кримінального провадження за невиконання Баюн І.М. рішення суду. Окрім того, державним виконавцем не було роз'яснено заявнику, що виконавчиий лист після занічення виконавчого провадження буде повернутий до суду, який його видав, а не стягувачу для повторного пред'явлення виконавчого документа для виконання.

Ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 24 травня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_4 було відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що стягувачем ОСОБА_4 було пропущено строк на оскарження постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження без поважних причин, а зі змісту оскаржуваної постанови убачається, що вона відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та підстави для її скасування відсутні.

Постановою Апеляційного суду Луганської області від 23 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 було задоволено частково, ухвалу Міловського районного суду Луганської області від 24 травня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції не вирішив в порядку ст. 127 ЦПК України питання про поновлення заявнику строку на оскарження рішення державного виконавця та передчасно розглянув скаргу ОСОБА_4 по суті та відмовив у її задоволенні.

У серпні 2018 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність постанови Апеляційного суду Луганської області від 23 липня 2018 року, просив скасувати її та ухвалити нове рішення, яким визнати постанову про закінчення виконавчого провадження № 55436195 протиправною та зобов'язати старшого державного виконавця Міловського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Старікова А.А. відновити виконавче провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що розгляд справи судом першої інстанції по суті та дослідження матеріалів справи вказують на прийняте судом рішення про поновлення пропущеного заявником строку на звернення до суду зі скаргою на рішення державного виконавця. На думку заявника рішення про поновлення строку не було оформлене у процесуальному порядку з огляду на те, що вказане питання розглядається відповідно до ч. 3 ст. 127 ЦПК України без повідомлення учасників справи. А відтак, суд апеляційної інстанції повинен був переглянути ухвалу Міловського районного суду Луганської області по суті, не розглядаючи питання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення зі скаргою на рішення державного виконавця.

Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній вище справі та витребувано її із суду першої інстанції.

Від Міловського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області надійшов відзив, у якому його представник просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Колегія суддів відхиляє аргументи касаційної скарги з наступних підстав.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та направляючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції суд апеляційної інстанції виходив з того, що Міловський районний суд Луганської області передчасно розглянув скаргу ОСОБА_4 по суті та відмовив у її задоволенні, не вирішивши питання про поновлення строку на звернення до суду зі скаргою на рішення державного виконавця відповідно до вимог ч. 2 ст. 449 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Суди встановили, що на виконанні у Міловському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області перебував виконавчий лист № 418/69/17 про витребування із незаконного володіння Баюн І.М. на користь ОСОБА_4 належного йому рухомого майна.

21 березня 2018 року старшим державним виконавцем Міловського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Старіковим А.А. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Про існування вищевказаної постанови ОСОБА_4 дізнався 10 квітня 2018 року. Через п'ятнадцять днів, а саме 25 квітня 2018 року, заявник звернувся до Міловського районного суду Луганської області зі скаргою на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з частиною 6 вищезазначеної статті, про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Статтею 449 ЦПК України імперативно встановлено два строки для звернення до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Так, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Положеннями ЦПК України визначено обов'язок суду вирішити питання про поновлення пропущеного строку на звернення до суду із скаргою на дії, рішення чи бездіяльність державного виконавця до вирішення питання про прийняття скарги до розгляду та розгляду її по суті, тому посилання ОСОБА_4 в касаційній скарзі на ту обставину, що оскільки судом першої інстанції ухвала про відмову у поновленні пропущеного строку не постановлялася, а скарга на дії державного виконавця була розглянута по суті, тому суд апеляційної інстанції не вправі був взагалі висловлювати свою точку зору з приводу строків на звернення до суду зі скаргою, не грунтуються на нормах діючого ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду Луганської області від 23 липня 2018 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Луганської області від 23 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат