ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3217/18 Справа № 2-2949/10 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О.Б. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2011 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до Приватної виробничо-комерційної фірми «Віссон», ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2009 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 18 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем ПВКФ «Віссон» був укладений кредитний договір № 0, відповідно до якого банк надав відповідачу ПВКФ «Віссон» кредит в розмірі 300 000 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_3 були укладені договори поруки № 224246 та № 224244 від 18 серпня 2008 року, відповідно до умов яких він зобов'язувався солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов'язання відповідачем ПВКФ «Віссон» за кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_1 були укладені договори поруки № 224247 та № 224245 від 18 серпня 2008 року, відповідно до умов яких вона зобов'язувалася солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов'язання відповідачем ПВКФ «Віссон» за кредитним договором.

Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконує, станом на 03.12.2009 року виникла заборгованість в розмірі 2 552 833,05 грн., яку позивач просив суд стягнути на свою користь солідарно з відповідачів та судові витрати.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2011 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з відповідачів Приватної виробничо-комерційної фірми «Віссон», ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 18 серпня 2008 року в розмірі 2 552 833 грн. 05 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач - ПВКФ «Віссон» звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на безпідставність вимог позивача про стягнення всієї суми заборгованості, оскільки термін її сплати не настав, та на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при заочному розгляді справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2011 року апеляційну скаргу Приватної виробничо-комерційної фірми «Віссон» відхилено, заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2011 року залишено без змін.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою з інших підстав, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила заочне рішення суду скасувати та в задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що зобов'язання за кредитним договором були змінені без згоди поручителів; розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не відповідає вимогам законодавства. Крім того, апелянт зазначає, що з 25.08.2016 року ліквідовано Приватну виробничо-комерційну фірму "Віссон", тому зобов'язання позичальника перед банком припинено.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому банк підтримує рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст.370 ЦК України, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

Відповідно до ч.3 ст.370 ЦК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Вислухавши представника ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 18 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем ПВКФ «Віссон» був укладений Генеральний договір про надання кредитних послуг № 0, відповідно до якого банк зобов'язується надати позичальнику - відповідачу ПВКФ «Віссон» послуги в валютах, вказаних у цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті 300 000 доларів США 00 центів у порядку та на умовах зазначених у цьому Договорі.

18 серпня 2008 року між позивачем та ПВКФ «Віссон» (позичальник) укладено Додаткову угоду за № 0 до Генерального договору про надання кредитних послуг про надання Позичальнику кредитних коштів в сумі 200 000 доларів США 00 центів та Додаткову угоду № про надання Позичальнику кредитних коштів в сумі 100 000 доларів США 00 центів.

Абзацом другим пункту 1.1 Генерального кредитного договору встановлено, що умови і порядок надання, сума, строк і порядок виконання зобов'язань, розмір і порядок плати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги в межах цього Договору оформлюється Додатковою угодою до цього договору у формі Індивідуальної угоди, що є невід'ємною частиною цього Договору.

В п.п.2.1., 2.2. Додаткової угоди № 0 до Генерального Договору про надання кредитних послуг (індивідуальна угода) № 0 від 18 серпня 2008 року зазначено, що надання кредиту здійснюється з 18 серпня 2008 року по 16 серпня 2019 року, позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі не пізніше 16 серпня 2019 року. Згідно п.3.1., за користування кредитними коштами за період з 18 серпня 2008 року по 17 вересня 2008 року процентна ставка встановлюється у розмірі 15% річних; за користування кредитними коштами після 17 вересня 2008 року встановлено процентну ставку у розмірі 17,0 %, якщо інша ставка не буде встановлена у відповідності до умов цієї Додаткової угоди та/або додаткових угод до Генерального договору; у разі користування кредитними коштами понад встановлений Додатковою угодою строк процентна ставка встановлюється у розмірі 30,0 %.

Додатком № 1 до Додаткової угоди № 0 до Генерального Договору про надання кредитних послуг (індивідуальна угода) № 0 від 18 серпня 2008 року затверджено графік погашення, відповідно до якого, зокрема, станом на 17.08.2011 року залишок максимально допустимої заборгованості позичальника за кредитним договором повинен становити 2 770,00 дол. США.

Додатковою угодою № 2 від 24 грудня 2008 року до Додаткової угоди № 0 до Генерального Договору про надання кредитних послуг (індивідуальна угода) № 0 від 18 серпня 2008 року було внесено зміни до графіку повернення кредиту.

Додатком № 1 до Додаткової угоди № 0 до Генерального Договору про надання кредитних послуг (індивідуальна угода) № 0 від 18 серпня 2008 року (у редакції Додаткової угоди № 2 від 24 грудня 2008 року), затверджено графік зниження ліміту кредитування відповідно до якого, зокрема, станом на 17.08.2011 року залишок максимально допустимої заборгованості позичальника за кредитним договором повинен становити 4 159,00 дол. США.

Додатковою угодою № 3 від 30 грудня 2008 року до Додаткової угоди № 0 до Генерального Договору про надання кредитних послуг (індивідуальна угода) № 0 від 18 серпня 2008 року було внесено зміни до графіку повернення кредиту.

Додатком № 1 до Додаткової угоди № 0 до Генерального Договору про надання кредитних послуг (індивідуальна угода) № 0 від 18 серпня 2008 року (у редакції Додаткової угоди № 3 від 30 грудня 2008 року), затверджено графік погашення кредиту відповідно до якого, зокрема, станом на 17.08.2011 року залишок максимально допустимої заборгованості позичальника за кредитним договором повинен становити 0,00 дол. США.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено 18 серпня 2008 року договір поруки № 224246, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання ПВКФ «Віссон» усіх його зобов'язань, що виникли з Додаткової угоди до Генерального договору про надання кредитних послуг (індивідуальна угода) № 0 від 18 серпня 2008 року, укладеного між кредитором та боржником, існуючих на теперішній час, і тих, що можуть виникнути у майбутньому.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено 18 серпня 2008 року договір поруки № 224247, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання ПВКФ «Віссон» усіх його зобов'язань, що виникли з Додаткової угоди до Генерального договору про надання кредитних послуг (індивідуальна угода) № 0 від 18 серпня 2008 року, укладеного між кредитором та боржником, існуючих на теперішній час, і тих, що можуть виникнути у майбутньому.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено 18 серпня 2008 року договір поруки № 224244, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання ПВКФ «Віссон» усіх його зобов'язань, що виникли з Додаткової угоди до Генерального договору про надання кредитних послуг (індивідуальна угода) № 0 від 18 серпня 2008 року, укладеного між кредитором та боржником, існуючих на теперішній час, і тих, що можуть виникнути у майбутньому.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено 18 серпня 2008 року договір поруки № 224245, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання ПВКФ «Віссон» усіх його зобов'язань, що виникли з Додаткової угоди до Генерального договору про надання кредитних послуг (індивідуальна угода) № 0 від 18 серпня 2008 року, укладеного між кредитором та боржником, існуючих на теперішній час, і тих, що можуть виникнути у майбутньому.

П. 2.1 усіх зазначених договорів поруки передбачено, що у випадку змін основного договору (відповідної додаткової угоди до Генерального договору, за виконання якої поручилися поручителі), поручитель, підписанням договору поруки підтверджує свою згоду на внесення таких змін.

Пунктом 1.4. договорів поруки передбачено, що відповідальність поручителя та боржника є солідарною.

В порушення умов Генерального договору про надання кредитних послуг, відповідач ПВКФ «Віссон» свої зобов'язання належним чином не виконував, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого станом на 03 грудня 2009 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 552 833,05 грн., що підтверджується відповідним розрахунком.

Враховуючи положення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розмір заборгованості підлягає примусовому стягненню з Приватної виробничо-комерційної фірми «Віссон». Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що зобов'язання перед банком припинено, оскільки 25.08.2016 року ПВКФ «Віссон» було ліквідовано, не можуть бути прийняті до уваги, враховуючи, що на момент ухвалення заочного рішення суду першої інстанції юридична особа ліквідована не була.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на неналежне підтвердження позивачем наявної заборгованості ПВКФ «Віссон» не можуть бути прийняті до уваги, оскільки були предметом перегляду судом апеляційної інстанції 29 грудня 2011 року за апеляційною скаргою ПВКФ «Віссон», в касаційному порядку ухвалу апеляційного суду відповідач ПВКФ «Віссон» не оскаржував, а відповідно до ч.4 ст.370 ЦПК України, суд апеляційної інстанції розглядає скаргу в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість підлягає стягненню як з позичальника так і з поручителів як солідарних боржників, з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 553 ЦК України, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що у період з 18 серпня 2008 року по 30 грудня 2008 року, після укладення договорів поруки, шляхом укладення додаткових угод до додаткової угоди до Генерального договору про надання кредитних послуг було змінено графік погашення кредитної заборгованості, якими зменшено фактичний залишок максимально допустимої заборгованості позичальника за кредитним договором порівняно із тим, який був установлений первісно Додатковими угодами до Генерального договору про надання кредитних послуг станом на 18 серпня 2008 року (дата укладення договорів поруки).

П. 4.1 розділу 4 Генерального договору про надання кредитних послуг № 0 від 18 серпня 2008 року встановлена відповідальність позичальника за порушення термінів виконання зобов'язань по погашенню будь-яких своїх грошових зобов'язань за стандартним порядком погашення кредиту за кредитними послугами, наданими у рамках цього договору і на підставі індивідуальних угод, які є його невід'ємною частиною, зокрема, термінів повернення кредиту (усієї суми або його частин) та/або термінів сплати процентів за кредит, пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості і розраховується за методом «факт/360».

Таким чином, відповідальність наступає у разі, зокрема, порушення термінів повернення частин кредиту відповідно до погоджених графіків кредитування.

Враховуючи те, що було зменшено фактичний залишок максимально допустимої заборгованості позичальника за кредитним договором порівняно із тим, який був установлений первісно Додатковими угодами до Генерального договору про надання кредитних послуг станом на 18 серпня 2008 року (дата укладення договорів поруки), фактично збільшився обсяг відповідальності поручителів.

При цьому, позивач просить стягнути не лише основне зобов'язання, а й відсотки за користування кредитом, пеню.

Отже, договорами поруки було визначено зобов'язання поручителів перед кредитором, що виникають з Додаткових угод до Генерального договору про надання кредитних послуг від 18 серпня 2008 року. Однак наступними Додатковими угодами, що укладені 24 та 30 грудня 2008 року без згоди поручителів вносились зміни, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителів шляхом збільшення суми процентів, які нараховуються кожен місяць на несплачену суму кредиту, що є підставою для припинення поруки.

У матеріалах справи відсутні докази того, що такі зміни обсягу відповідальності відбулись за згодою поручителів.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, тощо.

При цьому, закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017р. у справі № 6-1539цс17.

Враховуючи викладене, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 припинилась, що унеможливлює настання для них відповідальності за неналежне виконання кредитного зобов'язання позичальником - ПВКФ «Віссон» та стягнення заборгованості з поручителів.

Враховуючи вищенаведене, ухвалені судові рішення у справі не можна вважати законними та обґрунтованими в частині солідарного стягнення заборгованості з поручителів, тому колегія суддів приходить до висновку про скасування як заочного рішення Амур-Нижньодніпровського м. Дніпропетровська від 02 березня 2011 року так і рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2011 року в порядку, передбаченому ст.370 ЦПК України, в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 18 серпня 2008 року в розмірі 2 552 833,05 грн., судового збору в розмірі 1 700 грн. 00 коп., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. 00 коп. з відмовою у задоволенні цих позовних вимог до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_1

В іншій частині заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2011 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2011 року підлягають залишенню без змін.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України, з ПАТ «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 870,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 370, 374, 375, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2011 року скасувати в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 18 серпня 2008 року в розмірі 2 552 833,05 грн., судового збору в розмірі 1 700 грн. 00 коп., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. 00 коп. Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2011 року скасувати в частині залишення без змін заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2011 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 18 серпня 2008 року в розмірі 2 552 833,05 грн., судового збору в розмірі 1 700 грн. 00 коп., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. 00 коп. та відмовити Публічному акціонерному товариству «Укрсиббанк» у задоволенні цих позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_1.

В іншій частині заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2011 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 870,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова