г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/224/18
Номер провадження 2/213/494/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Мазуренко В.В.

при секретарі Гусаровій О.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1, та представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок професійного захворювання,

ВСТАНОВИВ

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач суду вказала, що працювала у ПАТ «ПГЗК» машиністом конвеєра та машиністом крана. 01.10.2014 року булла звільнена з підприємства за ст.38 КЗпП у зв,язку з виходом на пенсію. 05.09.2017 року ДУ «Український НДІ промислової медицини» м.Кривого Рогу позивачу було встановлено діагноз професійного характеру захворювання. За всиновками медико- соціальних експертних комісій встановлено 60% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом 3 групи від профзахворювання. Вважає виним в її профзахворюванні ПАТ «ПГЗК» та просила стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 170,000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Позивач в судове засідання не з,явилась.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі, просила відмовити у задовленні позовних вимог. Відповідно до відзиву на позовну заяву, відповідач вважає позовні вимоги позивача необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а сума моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості. Просив суд врахувати, що позивач в період з 21.07.1982 року по 12.04.1990 рік працювала на комьінаті «Криворіжсталь», де також підпадала під вплив такого шкідливого фактору як вібрація, що також вплинуло на виникнення в неї в подальшому професійного захворювання. Зазначив, що саме безвідповідальне ставлення позивача до свого здоров,я призвело до встановлення їй професійного захворювання, погіршення самопочуття та встановлення 60% втрати працездатності.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що позивач працювала на підприємстві відповідача з 23.07.2004 року машиністом конвеєра 2 розряду. 02.09.2004 року переведена машиністом крану (а.с.9), що не оспорювалось та визнавалось сторонами.

Як вбачається з виписки акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 16.01.2018 року позивачу встановлено втрату працездатності 60 % з січня 2018 року до 1 лютого 2019 року, група інвалідності третя (а.с. 13).

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.10.2017 року (акт за формою П-4), встановлено обставини та причини виникнення професійного захворювання: працюючи машиністом крану ДФ №1, УДТК (02.09.2004- 01.10.2014) в ВАТ «ПівдГЗК» (з 20.01.2014 ПАТ «ПІВДГЗК») ОСОБА_3 здійснювала керування мостовими кранами, оснащеними різними вантажозахватними пристроями при виконанні складних робіт по навантаженню, розвантаженню, опусканню і підйому вантажів. Внаслідок недосконалості робочого місця, ОСОБА_3, підпадала під вплив вібрації, рівень якої перевищував нормативні показники. Працюючи машиністом крану металургійного виробництва цеху блюмінг №1 комбінату «Криворіжсталь» (21.07.1982 12.04.1990) ОСОБА_3 також виконувала роботи, пов,язані з впливом вібрації, рівень якої перевищував нормативні показники. Еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує нормативний на 3 дБ (104 дБ при ГРД 101 дБ) по ДСН 3.3.6.039-99. Діагноз: вібраційна хвороба другої стадії; синдром церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладнений дисциркуляторною енцефалопатією; та синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамісними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больвим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ст.), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ першого другого ст.) і колінних (ПФ третьго ст.з порушенням функцій ходи) суглобів. Т75.2 (а.с.11-12).

Зазначене вище визнано та не оскаржувалось сторонами у справі.

Суд критично відноситься до твердження представника відповідача, що їх вини у професійному захворюванні позивача немає. Суд зазначає, що відповідно до вказаного акту, професійне захворювання позивача виникло внаслідок роботи позивача на підприємстві відповідача, внаслідок не забезпечення належних умов праці, оскільки шкідливі показники перевищували норми.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до статті 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним, що через шкідливі умови праці на підприємстві, правонаступником якого є відповідач - позивач втратив 60% професійної працездатності, та отримав 3 групу інвалідності.

В результаті дії шкідливих умов праці на підприємстві відповідача, через отримане професійне захворювання, позивач вимушений постійно лікуватись, проходити курси лікувань, що не ставиться під сумнів та визнано сторонами.

Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частина і статті 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

На підставі статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За положеннями ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: в приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягають з'ясуванню, чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода.

Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних і фізичних стражданнях через втрату професійної працездатності на 60 %, отримання професійного захворювання, 3 група інвалідності. Позивач не має можливості працювати за професією, вимушена систематично проводити курси медикаментозного лікування, витрачати кошти на ліки.

Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем позивачу шкоди здоровю, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий звязок між винною поведінкою відповідача та настанням у позивача негативних наслідків, а звідси й завдання їй моральної шкоди.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить із того, що вина відповідача у спричинені моральної шкоди доведена, тривалість трудових відносин, що мали місце між сторонами у справі, ступінь втрати працездатності, і відповідач має нести відповідальність за не створення безпечних умов на робочому місці, те, що до професійного захворювання призвела праця позивача на інших підприємствах, а саме з 29р. 7м. роботи позивача за професією, у шкідливих умовах - 10р. 2м. на підприємстві відповідача.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням встановлених судом обставин характеру спричиненої шкоди, тривалість часу роботи в умовах фізичного перевантаження на підприємстві - відповідача та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним стягнути на його користь з відповідача - 20000,00 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживала протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 173, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 23, 1167, 1172 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_3 (прож.: ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1), до Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (адреса: 50026, м. Кривий Ріг, ), про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок професійного захворювання, - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства " Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 20000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства " Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи до Апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного тексту рішення, через Інгулецький районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. ОСОБА_2 виготовлення повного тексту рішення - 30.03.2018р.

Суддя: В.В. Мазуренко

У зв,язку із роботою у вихідний день, 30.03.2018р. головуючому надано день відпочинку відповідно до ст. 72 КЗпП України, у зв,язку з чим дата виготовлення повного тексту рішення 03.04.2018р.