Справа № 2-5994/11 Головуючий у 1 інстанції: Бердій М.А.
Провадження № 22-ц/802/70/18 Категорія: 27 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Киці С.І.

суддів: Грушицького А.І., Данилюк В.А.,

секретар судового засідання - Савчук О.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_5 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2015 року

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2011 року позивач ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивує тим, що 5 травня 2010 року ОСОБА_1. позичила у нього 320000 грн., які зобов'язалась повернути до 5 травня 2011 року, про що надала розписку. У разі невиконання зобов'язання позикодавець має право повернути свої кошти із суми, отриманої від реалізації ним належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1, про що ОСОБА_1 надала довіреність. Відповідач ОСОБА_1 суму позики не повернула. Просив стягнути з ОСОБА_1 борг за договором позики у сумі 320000 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 померла.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 5 лютого 2013 року до участі у справі як правонаступника ОСОБА_1, залучено її сина ОСОБА_5

У лютому 2013 року відповідач ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним договір позики, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 Зустрічний позов обґрунтовано тим, що договір позики є безгрошовим. ОСОБА_4 не мав значних доходів та не міг позичити ОСОБА_1 320000 грн. Крім того, на час складання розписки ОСОБА_1 не усвідомлювала значення своїх дій, оскільки хворіла на алкоголізм та періодично перебувала на лікуванні у лікувальних закладах. За життя ОСОБА_1 розповідала йому, що в обмін на пляшку горілки підписала ОСОБА_4 якийсь документ, але ніяких коштів за це від нього не отримувала.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2015 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 320000 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 14 вересня 2016 року залучено до участі у справі правонаступника після смерті ОСОБА_5 - ОСОБА_6

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5, правонаступником якого є ОСОБА_6, відхилено. Рішення Рівненського міського суду від 09 грудня 2013 року залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави 1641, 20 грн.

Постановою Верховного суду від 25 квітня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_6, яка подана представником ОСОБА_3, задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 08 червня 2018 року залучено до участі у розгляді даної справи в якості правонаступника після смерті ОСОБА_5 його спадкоємця за законом - ОСОБА_7, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2

В апеляційній скарзі на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2015 року відповідач ОСОБА_5 просив скасувати це рішення в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_4, та ухвалити нове, яким в позові ОСОБА_4 - відмовити, зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним задовольнити. Зазначає, що судом допущено неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права. Судом неправомірно відмовлено у призначенні посмертної амбулаторної судово - психічної експертизи за його клопотанням. Розписка у даній справі носила характер фактичного іпотечного договору, який згідно із законодавством вимагає нотаріального посвідчення, тому є нікчемним з моменту укладення і не потребує визнання його недійсності судом. Судом не взято до уваги, що ОСОБА_4 шахрайським шляхом заволодів сумою в 7000 доларів США, які він від його імені та імені його матері отримав від ОСОБА_8 в якості завдатку. ОСОБА_4 не позичав гроші ОСОБА_1, яка страждала на деменцію, про що йому було відомо.

ОСОБА_4 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він покликається на її необґрунтованість та безпідставність. Написавши розписку, ОСОБА_1 підтвердила той факт, що отримала в борг від нього 320000 грн. Дії ОСОБА_1 щодо скасування довіреності через три місяці після того, як боржник повинна була повернути борг, свідчать про те, що вона усвідомлювала значення своїх дій, намагаючись уникнути боргових зобов'язань. Доводи апеляційної скарги про те, що він шахрайським шляхом заволодів коштами ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вважає безпідставними, оскільки рішенням Рівненського міського суду від 02.03.2012 року в справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про визнання правочину недійсним, не встановлено обставин, що він грошей їм не повертав. Жодних іпотечних договорів між ним та ОСОБА_1 не укладалося. Покликання на те, що ОСОБА_1 була хворою на момент написання розписки, також є безпідставними, оскільки гроші вона позичила задовго до перебування її на лікуванні в психіатричному закладі та постановки на наркологічний облік.

Апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що 5 травня 2010 року ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_4 32 000 грн., які зобов'язалась повернути не пізніше 5 травня 2011 року, а у разі неповернення позики у цей строк ОСОБА_4 має право отримати суму позики за рахунок коштів, отриманих при виконанні доручення щодо продажу належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1, що підтверджується письмовою розпискою.

ОСОБА_1 05 травня 2010 року було видано нотаріально посвідчену довіреність, якою вона уповноважила ОСОБА_4 бути її представником в усіх без винятку підприємствах, установах і організаціях, зокрема, із правом замовлення і виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку по вул. Шопена, 12-а у м. Рівному, а також щодо підписання договору відчуження нерухомого майна та земельної ділянки за вказаною адресою.

19 серпня 2011 року ОСОБА_1 скасовано видану ОСОБА_4 довіреність від 5 травня 2010 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 померла, після смерті якої спадщину прийняв її син ОСОБА_5

21 грудня 2012 року ОСОБА_4 направлено безпосередньо ОСОБА_5, як єдиному спадкоємцю ОСОБА_1, письмову вимогу в порядку ст. 1281 ЦК України, про стягнення 320000 грн. боргу ОСОБА_1, яку також адресовано і до Першої Рівненської державної нотаріальної контори та приватному нотаріусу Здолбунівського районного нотаріального округу, що завела спадкову справу після смерті спадкодавця.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №Е05/13 від 05.05.2013 року, вартість 3/4 частин квартири АДРЕСА_1 станом на 04.09.2013 року складає 354 000 грн. А тому, вимоги ОСОБА_4, як кредитора, можуть бути задоволені в межах вартості майна, одержаного ОСОБА_5 в спадщину.

Апеляційним судом Рівненської області за клопотанням ОСОБА_5 у справі була призначена посмертна амбулаторна психіатрична експертиза.

Відповідно до висновків судово-психіатричної експертизи № 126/16 від 12 квітня 2016 року у представлених на експертизу матеріалах немає даних, на підставі яких можна було б оцінити психічний стан ОСОБА_1, 1950 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент укладення договору позики від 5 травня 2010 року. Також відсутні дані, які б дозволили зробити експертний висновок про наявність у ОСОБА_1 психічних розладів на момент укладення договору позики та про її здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5

Відповідно до листа приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Торкунової Т А. від 18 серпня 2016 року, 29 січня 2016 року після смерті ОСОБА_5 заведено спадкову справу № 2/2016. У спадковій справі наявні дві заяви про прийняття спадщини: заява ОСОБА_6 (спадкоємець за заповітом) та заява ОСОБА_7.(спадкоємець за законом).

Крім того, з цього листа приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Торкунової Т А. від 12 вересня 2016 року вбачається, що 29 січня 2016 року після смерті ОСОБА_5 заведено спадкову справу № 2/201, однак, станом на 12 вересня 2016 року жоден із спадкоємців не звертався за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до частини третьої статі 10 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України (в редакції на даний час) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК).

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Як вбачається з наданого позивачем апеляційному суду оригіналу розписки, наданою ОСОБА_1, розписка містить всі умови отримання позичальником в борг грошей (дата, сума, валюта отримання), і умови повернення (строк, наслідки неповернення).

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що видана ОСОБА_1 розписка ОСОБА_4 є доказом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, дійшов обгрунтованого висновку про виникнення боргового зобов'язання.

Покликання відповідача на безгрошовість позики не заслуговують на увагу суду, оскільки, позивач, надавши суду розписку, яка містить умови отримання та повернення позики, підтвердив надання ОСОБА_1 грошей в борг, в свою чергу відповідач, ОСОБА_5 жодних належних та допустимих доказів на підтвердження доводів про безгрошовість позики суду не надав.

В судовому засіданні не знайшов підтвердження той факт, що розписка носить характер фактичного іпотечного договору і є нікчемним договором.

Оспорювана розписка, як документ, підтверджує саме боргове зобов'язання, укладення саме договору позики, а не іншого договору. Судом першої інстанції встановлена справжня правова природа укладеного договору позики.

Виникнення між ОСОБА_4 та особами, які не брали участь у справі, правовідносин, які не мають відношення до предмету спору не впливають на правильність встановлених судом обставин даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним з підстав, визначених ст. 225 ЦК України, не підлягають задоволенню, оскільки не доведено, що ОСОБА_1 на момент позики не усвідомлювала значення своїх дій, та (або) не могла керувати ними.

Судом першої інстанції на час ухвалення рішення по справі встановлено, що вартість спадкового майна, після смерті ОСОБА_1 - 3/4 частини квартири АДРЕСА_1, становить 354 000 грн. Судами апеляційних інстанцій на стадії апеляційного провадження залучено до участі у справі правонаступників померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які прийняли спадщину в установленому законом порядку.

Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши всебічно та повно обставини справи та застосувавши норми матеріального права, дійшов правильного висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_4, відсутність підстав для задоволення зустрічного позову і колегія суддів погоджується з таким висновком суду. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: