Справа № 148/1253/18
Провадження №2-о/148/70/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 липня 2018 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В. при секретарі Грох Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тульчині справу за позовом ОСОБА_1, заінтересована особа - Тульчинський районний відділ ДРАЦС про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.12.2017 в м.Красноперекопськ, на території, яка не підконтрольна державі Україна, а підконтрольна Російській Федерації, померла його мати ОСОБА_2. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в с.Бортники, Тульчинського району, Вінницької області, по вул.Миру, 16 та земельних ділянок площею 0,0904 га, 0,25 га та 3,74 га, розташованих на території Бортницької сільської ради Тульчинського району, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Після смерті матері він спадщину прийняв, однак оформити її не може в зв'язку з тим, що немає свідоцтва про її смерть. Державних українських установ в окупованій АР Крим немає, тому свідоцтво про смерть його матері було видано 05.12.2017 Красноперекопським районним відділом запису актів цивільного стану Департамента запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим. Однак цей документ не відповідає вимогам законодавства України, так як він був виданий на тимчасово окупованій території України. У зв'язку з цим, наявні документи не можуть бути прийняті відділом ДРАЦС для здійснення реєстрації смерті.

Через дані причини він не може звернутися в нотаріальну контору для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

В зв'язку з даними обставинами він змушений звернутися до суду з даною заявою. Просить встановить факт смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території, а саме, в м.Красноперекопськ, АР Крим, Україна, яка настала 03.12.2017.

В судове засідання заявник не зявився, подав до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути в його відсутність, заяву підтримує і на її задоволенні наполягає.

Заінтересована особа представник Тульчинського районний відділ ДРАЦСГТУЮ у Вінницькій області в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути в її відсутність, заперечень немає.

Відповідно до ст. ст. 223, 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, так як це не суперечить вимогам закону, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого, їхніми представниками до суду за межами такої території України.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється сином ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 28.10.1944 серія УЖ №328863 (а.с.7).

03.12.2017 ОСОБА_2 померла в м.Красноперекопськ АР Крим, про що свідчать копія свідоцтва про смерть від 05.12.2017 серія І-АЯ 3620901, виданого Красноперекопським районним відділом запису актів цивільного стану Департамента запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина за законом, яка складається із житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в с.Бортники, Тульчинського району, Вінницької області, по вул.Миру, 16 та земельних ділянок площею 0,0904 га, 0,25 га та 3,74 га, розташованих на території Бортницької сільської ради Тульчинського району, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується довідкою виконкому Бортницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 04.07.2018 №174 (а.с.8).

Заявник звертався до Тульчинський РВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області з заявою про видачу свідоцтва про смерть, однак йому була надана відмова у проведенні державної реєстрації смерті у зв'язку з тим, що документи, які підтверджують факт смерті, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, що підтверджується відповідною відмовою у проведенні державної реєстрації смерті №20-16.26-87 від 10.07.2018 (а.с.9).

Згідно з п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до роз'яснень, даних в п.13, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Судом враховано висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Оскільки свідоцтво про смерть ОСОБА_2 видане на території, тимчасово не підконтрольній владі України, тому суд не може визнати вказане свідоцтво належним та допустимим доказом, оскільки це суперечить нормам до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», проте бере його до уваги та оцінює разом з іншими доказами, наявними в матеріалах справи.

В судовому засіданні встановлено, що встановлення факту смерті ОСОБА_2на тимчасово окупованій території України має юридичне значення для заявника, так як дозволить йому використати своє право на реєстрацію смерті матері та отримання свідоцтва про її смерть для оформлення спадкових прав після її смерті.

Аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги, що заявник позбавлений можливості підтвердити смерть своєї матері у встановленому законом порядку та отримати свідоцтво про смерть, від встановлення факту смерті ОСОБА_2 залежить виникнення для заявника права на отримання спадщини, не прийняття по суті рішення по даній справі може вплинути на його права, тому з метою захисту прав і свобод громадянина України, яким є заявник, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявником свідоцтва про смерть, виданого державним органом України, і вважає за необхідне встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначивши дату смерті: 03.12.2017, місце смерті: м.Красноперекопськ, АР Крим, Україна.

Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України, при ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. В звязку з цим усі судові витрати, понесені заявником слід залишити за ним.

На підставі викладеного, керуючись п.13, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", ст. ст.5, 9 Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» »№1207-VII від 15.04.2014, ст. ст.4, 13, 19, 76-81, 263-265, 294, 315, 317, п.8 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - Тульчинський районний відділ ДРАЦС про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити фактсмерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території, а саме, в м.Красноперекопськ, АР Крим, Україна, яка настала 03.12.2017.

Судові витрати залишити за заявником.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: