АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 674/1465/16-ц
Провадження № 22-ц/792/469/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретаря: Гриньової А.М.,

учасники справи: сторони та їх представники,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 15 січня 2018 року (суддя - Шклярук В.М.) за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: Дунаєвецька міська рада Хмельницької області, ОСОБА_6 про визнання незаконним рішення виконавчого комітету, визнання недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно, рішення сільської ради, державних актів на право власності на земельні ділянки, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням в ході розгляду справи збільшених позовних вимог, просив: визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Великожванчицької сільської ради №43 від 28.11.2006 року «Про оформлення права власності на житловий будинок за гр. ОСОБА_4 в АДРЕСА_1»;

визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15.01.2007 року серії НОМЕР_1, видане ОСОБА_4 на домоволодіння в АДРЕСА_1;

визнати недійсним рішення Великожванчицької сільської ради №17 від 19.07.2007 року про безоплатну передачу в приватну власність земельних ділянок ОСОБА_4 у межах населеного пункту Великий Жванчик, загальною площею 0,843 га, із них: для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку - 0,25 га, та для ведення особистого селянського господарства - 0,593 га;

визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий 25.12.2007 року Великожванчицькою сільською радою на ім'я ОСОБА_4 на підставі рішення Великожванчицької сільської ради №17 від 19.07.2007 року на земельну ділянку площею 0,59 га, кадастровий номер НОМЕР_3 та скасувати запис в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю №72; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданий 25.12.2007 року Великожванчицькою сільською радою на ім'я ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7 Категорія: 2

Доповідач: Янчук Т.О.

ОСОБА_4 на підставі рішення Великожванчицької сільської ради №17 від 19.07.2007 року на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_5 та скасувати запис в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю №73.

Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати ОСОБА_8, після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1, рік побудови згідно записів погосподарських книг 1964. Спадкоємцями за заповітом від 14.04.1988 року були позивач та його рідні брати ОСОБА_6 та ОСОБА_9 Вказував, що він один фактично прийняв у спадок зазначений житловий будинок, оскільки був зареєстрований та проживав з спадкодавцем до її смерті, вступив в управління та володіння спадковим майном, при цьому, свідоцтва про право власності в порядку спадкування він не отримував. Його брати ОСОБА_6 та ОСОБА_9 до нотаріуса про прийняття спадщини заяви не подавали і спадковим майном не володіли.

Поруч з успадкованим ним будинком знаходився житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, рік побудови 1918 року, який в порядку спадкування після смерті бабусі ОСОБА_10, перейшов його брату ОСОБА_4, та який в 2005 році було знесено.

Однак, 28.11.2006 року виконавчим комітетом Великожванчицької сільської ради прийнято рішення щодо оформлення права власності на спірний житловий будинок, а 15.01.2007 року на підставі вказаного рішення ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок в АДРЕСА_1, 1958 року забудови. Вказане рішення та свідоцтво про право власності вважає незаконними, оскільки житловий будинок належить йому в порядку спадкування.

Вважає, що ОСОБА_4 не мала жодних правових підстав для оформлення права власності на житловий будинок 1958 року забудови. Дії щодо оформлення успадкованого позивачем будинку як власного, вважає шахрайськими та такими, що свідчать про злочинний умисел позбавити позивача належного йому майна.

Крім того, 19.07.2007 року Великожванчицькою сільською радою було прийнято рішення про безоплатну передачу в приватну власність земельних ділянок в с. Великий Жванчик, загальною площею 0,843 га, з них: для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку - 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,593 га, а 25.12.2007 року видано відповідні державні акти на право приватної власності на земельні ділянки, серії НОМЕР_2 та НОМЕР_6.

Вищевказані земельні ділянки також належать до спадкового майна після смерті ОСОБА_8, а тому спірні земельні ділянки на праві власності відповідачкою отримані незаконно.

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 15 січня 2018 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Великожванчицької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області №43 від 28.11.2006 року «Про оформлення права власності на житловий будинок за гр.ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 Дунаєвецького району».

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15.01.2007 року серії НОМЕР_1, видане ОСОБА_4 на домоволодіння в АДРЕСА_1 Дунаєвецького району Хмельницької області.

Визнано недійсним рішення Великожванчицької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області №17 від 19.07.2007 року про безоплатну передачу в приватну власність земельних ділянок ОСОБА_4 у межах населеного пункту Великий Жванчик, загальною площею 0,843 га, із них: для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку - 0,25 га, та для ведення особистого селянського господарства - 0,593 га.

Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий 25.12.2007 року Великожванчицькою сільською радою Дунаєвецького району Хмельницької області на ім'я ОСОБА_4 на підставі рішення Великожванчицької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області №17 від 19.07.2007 року на земельну ділянку площею 0,59 га, кадастровий номер НОМЕР_3, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю №72, та скасовано запис в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю №72.

Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданий 25.12.2007 року Великожванчицькою сільською радою Дунаєвецького району Хмельницької області на ім'я ОСОБА_4 на підставі рішення Великожванчицької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області №17 від 19.07.2007 року на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_5, зареєстрований в Книзі Записів реєстрації державних актів на право власності на землю №73, та скасовано запис в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю №73.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги подані нею докази, зокрема, що право власності на домогосподарство по АДРЕСА_1 до 2006 року належним чином не було оформлено, правовстановлюючий документ був відсутній. У спірному домоволодінні станом на жовтень 2006 року проживала та була зареєстрована тільки відповідачка, внаслідок чого вона стала головою двору і що стало в подальшому підставою для оформлення права власності на спірний житловий будинок за нею. Позивач 21 вересня 2006 року виписався із господарства, щоб не нести витрати на виготовлення технічної документації. Крім того, хоча за кілька днів до смерті ОСОБА_8 позивач був зареєстрований, однак фактично не проживав в спірному домоволодіння, жодних витрат на утримання домоволодіння не ніс, не цікавився будинком. Відповідачка разом зі своєю сім'єю, в тому числі братом позивача, ОСОБА_6, проживає в спірному житловому будинку з 1993 року, проводила в ньому ремонтні роботи, сплачувала податки. Про те, що право власності на спірний будинок було оформлено на неї, позивач знав ще з 2007 року, однак суд першої інстанції цього не врахував та помилково дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_11 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_12 в судовому засідання заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, виходив із того, що позивачем не пропущений строк позовної давності для звернення до суду, оскільки про порушення свого права власності на спірний житловий будинок він дізнався в жовтні 2016 року, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Позивач на момент відкриття спадщини проживав та був зареєстрований у спірному будинку, тобто він прийняв спадщину фактично, вступивши в управління та володіння спадковим майном (ч.1 п.1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Рішенням Великожванчицької сільської ради про безоплатну передачу в приватну власність відповідачці земельних ділянок та відповідними державними земельними актами про право приватної власності, виданими на ім'я ОСОБА_4, порушується право позивача як землекористувача на земельну ділянку, яка належить до його спадкового домоволодіння, а тому вони підлягають визнанню недійсними.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна з наступних підстав.

Судом установлено, що відповідно до погосподарської книги Великожванчицької сільської ради за 1986-1990 роки, особовий рахунок № 336, головою господарського двору значився ОСОБА_6, члени сім'ї: дружина ОСОБА_4 1965 року народження, донька ОСОБА_13 1984 року народження. Будівля, що знаходилась в особистій власності господарства до 1918 року збудування, земельна ділянка 0,28 га.

Суспільна група господарства службовець.

Із погосподарської книги Великожванчицької сільської ради за 1986-1990 роки, особовий рахунок НОМЕР_7, головою господарського двору значилася ОСОБА_8, члени сім'ї: син ОСОБА_5 1962 року народження, невістка ОСОБА_14 1963 року народження, внук ОСОБА_15 1983 року народження. Будівля, що знаходилась в особистій власності 1964 року забудови, земельна ділянка 0,25 га.

Суспільна група службовець.

Згідно з заповітом від 14.04.1988 року ОСОБА_8 все своє майно, яке буде належати їй на день смерті, заповідала трьом синам порівну: ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_9

Рішенням виконавчого комітету Великожванчицької сільської ради від 22.06.1990 року №31 на підставі заяви ОСОБА_8 та ОСОБА_5 про реєстрацію в погосподарський номер, ОСОБА_5 з його членами сім'ї зареєстровано в погосподарський номер матері.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 померла.

Відповідно до довідки Дунаєвецької міської ради від 12 вересня 2016 року № 02-20/1073 на день смерті ОСОБА_8 постійно проживала та була прописана за адресою с. Великий Жванчик Дунаєвецького району Хмельницької області. Разом з нею на день її смерті у вказаному будинку постійно проживали та були зареєстровані син ОСОБА_5 зі своєю сім'єю.

Згідно з погосподарською книгою за 1996-2000 роки Великожванчицької сільської ради, особовий рахунок НОМЕР_8, головою господарського двору значиться ОСОБА_4, члени сім'ї ОСОБА_6, вибув з 1980 року в м. Кам'янець-Подільський, та донька ОСОБА_13 Житловий будинок в приватній власності 1/2 1964 року забудови, земельна ділянка 0,38 га, під будинком 0,01 га.

Особовий рахунок НОМЕР_9, головою господарського двору значиться ОСОБА_5, та члени сім'ї: дружина ОСОБА_14, ОСОБА_15, вибули в погосподарський двір НОМЕР_10 на проживання. Житловий будинок в приватній власності 1/2 1964 року забудови, земельна ділянка 0,40 га, під будівлею для обслуговування 0,01 га.

Відповідно до листа Дунаєвецької міської ради від 26.08.2016 року №88/02 присвоєння адрес домоволодінням на території Великожванчицької сільської ради відбулося станом на 01.11.2001 року. Згідно погосподарських книг домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5, свідоцтво про право власності не пред'явлено; домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4, свідоцтво про право власності виготовлено.

Із погосподарської книги на 2006-2010 роки, особовий рахунок НОМЕР_11, голова господарського двору ОСОБА_5 з 20.03.2006 року зовсім вибув з цього двору в м. Кам'янець-Подільський. Житловий будинок в приватній власності 1/2, 1964 року побудови.

Рішенням виконавчого комітету Великожванчицької сільської ради від 28 листопада 2006 року № 43, оформлено право власності на житловий будинок за ОСОБА_4 в АДРЕСА_1

Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, домоволодіння АДРЕСА_1 видано виконавчим комітетом Великожванчицької сільської ради на підставі рішення від 28.11.2006 року №43, 15 січня 2007 року ОСОБА_4

Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 видано ОСОБА_4 на підставі рішення №17 від 19.07.2007 року Великожванчицької сільської ради, площею 0,59 га. Земельна ділянка розташована АДРЕСА_1 Хмельницької області, для ведення особистого селянського господарства.

Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_6 видано ОСОБА_4 на підставі рішення №17 від 19.07.2007 року Великожванчицької сільської ради, площею 0,25 га, земельна ділянка розташована АДРЕСА_1 Дунаєвецького району Хмельницької області, цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд.

Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР (чинного на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8.) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно з доводами ОСОБА_5 до складу спадкового майна входить жилий будинок 1964 року забудови, з господарськими спорудами, земельні ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку - 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,593 га.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме погосподарських книг та довідки Дунаєвецької міської ради від 12.09.2016 року №02-20/1073, на день смерті померлої ОСОБА_8 у будинку постійно проживали та були зареєстровані ОСОБА_5 та його сім'я (а.с.35), тобто позивач фактично прийняв спадщину після смерті матері проживаючи у будинку, який був місцем проживання спадкодавця.

Згідно із ч.2 ст.106-1 ЗК Української РСР (у редакції від 12 березня 1981 року) у випадках переходу в спадщину права власності на розташовану в сільському населеному пункті будівлю спадкоємцям, якщо вони не мають права на одержання у встановленому порядку присадибної земельної ділянки, надається право користування частиною земельної ділянки, необхідної для утримання цієї будівлі, у розмірі 0,03 - 0,06 га.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з моменту видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 більше ніж через 10 років і клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності до суду не подавав.

Частинами першою та п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Отже, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Відповідачка в судовому засіданні зазначала, що в житловому будинку 1964 року забудови вона разом зі своєю сім'єю стали проживати починаючи з 1993 року. Станом на кінець 2006 року в спірному домоволодінні тільки вона одна була зареєстрована. Виходячи із даних погосподарської книги за 1996-2000 р.р. ОСОБА_5 разом зі своєю сім'єю вибули із господарського двору, 1/2 житловий будинок 1964 року забудови, в погосподарський двір НОМЕР_10 на проживання, а в вересні 2006 року ОСОБА_16 знявся з реєстрації, вибув в м. Кам'янець-Подільський. Оформленням права власності на спірне домоволодіння відповідачка займалася разом з чоловіком ОСОБА_6, який є рідним братом позивача. В 2007 році про оформлення права власності на спірне домоволодіння було відомо як ОСОБА_6 так і позивачу ОСОБА_5

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Великожванчицької сільської ради №43 від 28.11.2006 року, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.01.2007 року, визнання недійсним рішення цієї ж ради від 19.07.2007 року №17 та державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га, вищевказаного до уваги не взяв, не врахував, що ОСОБА_5 своєчасно не скористався своїм правом звернення до суду, при цьому поважних причин пропуску строку позовної давності, встановленого законом, не надав.

Суд фактично послався на обставини та мотиви, які ґрунтуються на припущеннях, що заборонено в силу ст. 81 ЦПК України.

Щодо позовних вимог про визнання недійним рішення Велижванчицької сільської ради №17 від 19.07.2007 року, державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,59 га цільове призначення для ведення селянського господарства, то в задоволенні таких вимог слід відмовити за безпідставністю.

Як вбачається із погосподарських книг на день смерті спадкодавці ОСОБА_8 за погосподарським двором, в якому вона була головою значився житловий будинок 1964 року забудови, земельна ділянка у користуванні 0,25 га. Докази щодо знаходження у користуванні спадкодавиці земельної ділянки площею 0,59 га матеріали справи не містять та позивачем не надано.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим й воно підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4533,60 грн. слід стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 374, 376, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 15 січня 2018 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: Дунаєвецька міська рада Хмельницької області, ОСОБА_6 про визнання незаконним рішення виконавчого комітету, визнання недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно, рішення сільської ради, державних актів на право власності на земельні ділянки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 4533 грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2018 року.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук