Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/1311/13-ц Головуючий у 1-й інст. Васильчук С. Ф.
Категорія 42 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справ №289/1311/13-ц за позовом ОСОБА_1 до засновника газети «Народний тижневик «Субота» ОСОБА_2, власника інтернет-порталу (сайту) ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_3, журналіста ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 15 травня 2017 року, яке ухвалене під головуванням судді Васильчука С.Ф. в смт Черняхів,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом. Із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати відомості, викладені в газеті «Народний тижневик «Субота» та на інтернет-порталі «Zhitomir-online» такими, що не відповідають дійсності та ганьблять його честь, гідність та ділову репутацію; зобов'язати ОСОБА_2, як засновника газети «Народний тижневик «Субота», не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, надрукувати спростування відомостей, викладених у матеріалі газети «Народний тижневик «Субота» НОМЕР_2 від 27 березня 2013 року, статті «ІНФОРМАЦІЯ_2», авторами якої є журналіст ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_5, на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що спростовуване повідомлення; зобов'язати ОСОБА_3, як власника інтернет-порталу «Zhitomir-online» (Zhitomir-online.com) видалити публікацію «ІНФОРМАЦІЯ_3», опубліковану на сайті 20 березня 2013 року; стягнути з ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. (а.с.172 т.2). Свої вимоги обґрунтовував тим, що інформація публікована 20 березня 2013 року на інтернет-сайті під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_3» та стаття, опублікована у номері 13 газети «Народний тижневик «Субота»» за 27 березня 2013 року під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_2», автор якої журналіст ОСОБА_4 з подачі адвоката ОСОБА_5, є неправдивою та не відповідає дійсності, образлива за формою та змістом, зачіпає його честь, гідність і ділову репутацію. Вважає, що інформація розповсюджена адвокатом ОСОБА_5 на підставі особистої неприязні до нього, спрямована на введення в оману громадськість та працівників суду та переслідує мету усунення його з посади судді. Зазначає, що має низку хронічних захворювань та насправді - під час перебування у нарадчій кімнаті 20 березня 2013 року йому стало зле та він зателефонував знайомому, щоб останній привіз необхідні ліки. Натомість адвокат ОСОБА_5, порушивши таємницю нарадчої кімнати, зайшов до неї у той момент, коли він приймав ліки та спотворив побачене на свій лад.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 15 травня 2017 року позов задоволено частково. Визнано відомості, викладені в газеті «Народний тижневик «Субота» та на інтернет -порталі «ІНФОРМАЦІЯ_1) такими, що не відповідають дійсності та ганьблять честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 Зобов'язано ОСОБА_2, як засновника газети «Народний тижневик Субота» (свідоцтво №ЖТ 147 видане 28 вересня 1998 року), не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили надрукувати спростування відомостей, викладених у матеріалі газети «Народний тижневик Субота» від 27 березня 2013 року випуск НОМЕР_2 статті «ІНФОРМАЦІЯ_2», авторами якої є ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_5 на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що спростовуване повідомлення. Зобов'язано ОСОБА_3, як власника інтернет-порталу «ІНФОРМАЦІЯ_1» (ІНФОРМАЦІЯ_1), видалити публікацію «Алкогольний скандал у Коростишівському суді», опубліковану на вказаному сайті 20 березня 2013 року. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 50 000 грн. моральної шкоди та 6 000 грн. витрат на правову допомогу. Вирішено питання судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що рішення суду ґрунтується лише на поясненнях позивача. Вважає, що суд безпідставно взяв до уваги довідку Житомирського обласного стоматологічного медичного об'єднання від 20 березня 2013 року, а також рішення ВККСУ від 18 грудня 2013 року та КДК адвокатури Житомирської області від 28 березня 2014 року, оскільки за фактом видачі медичної довідки порушено кримінальне провадження, а в рішенні дисциплінарної палати КДКА Житомирської області йдеться про порушення ним таємниці нарадчої кімнати, що не спростовує викладених у статтях відомостей. Зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги акт, складений Коростишівським районним судом, про появу ОСОБА_1 на роботі з ознаками алкогольного сп'яніння, порушення ним таємниці нарадчої кімнати, показанням свідків, які підтвердили правдивість інформації, викладеної у статтях. Суд не взяв до уваги, що він не є джерелом інформації, розповсюдженої сайтом «ІНФОРМАЦІЯ_1». Як очевидець він надав інтерв'ю про події, які відбулися 20 березня 2017 року в Коростишівському районному суді. Також вважає безпідставним стягнення витрат на правову допомогу, оскільки не визначені складові стягнутої суми та представник позивача в судові засідання не з'являвся.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також проголошує право кожного на повагу до його гідності (статті 3,28). Статтями 297,299 ЦК України закріплюється право фізичної особи на повагу до її гідності та честі, недоторканість ділової репутації.

Разом із цим, ст.34 Конституції України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 20 березня 2013 року на інтернет-порталі (сайту) ІНФОРМАЦІЯ_1» була розміщена публікація під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_3» наступного змісту: «20 березня в Коростишівському районному суді стався незвичний інцидент. Адвокат поскаржився голові суду на те, що суддя пиячив під час розгляду справи. В скарзі, з якою адвокат ОСОБА_5 звернувся до голови Коростишівського районного суду, йдеться про те, що суддя ОСОБА_1 під час слухання справи перебував у нетверезому стані. Внаслідок чого слухання перетворилось на шоу. Далі суддя за словами адвоката та свідків продовжив пиячити з невідомою особою у нарадчій кімнаті, що є грубим порушенням закону. Через поведінку судді в цей день залишились не заслуханими сім справ. Після пиятики в нарадчій кімнаті він покину будівлю суду. Адвокат, який став свідком алкогольного засідання, вимагає у голови суду покарати суддю Пасічного дисциплінарно та направити документи до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України» (а.с.7 т.1).

У номері 13 за 27 березня 2013 року газети «Народний тижневик «Субота»» розміщено статтю ОСОБА_4 з посиланням на розповідь очевидця - адвоката ОСОБА_5 під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_2» (а.с.8 т.1).

Поширена інформація стосується особи позивача, була поширена в мережі Інтернет на сайті та у газеті і стала доступною необмеженому колу осіб.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначає, що у статтях викладена недостовірна інформація, в якій його, як суддю, фактично звинувачують у здійснені правосуддя у стані алкогольного сп'яніння та вживанні у нарадчій кімнаті спиртних напоїв.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Судом визнається загальновідомою та такою, що не підлягає доказуванню та обставина, що позивач ОСОБА_1 є суддею Коростишівського районного суду Житомирської області.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за виловлювання оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Аналізуючи зміст оспорюваних тверджень, апеляційний суд приходить до беззаперечного висновку, що висловлювання у статті, яка опублікована у газеті за 27 березня 2013 року, «при вынесении решений советуется не только с кодексами, но и с зеленым змием», «всем стало очевидно, что судья…неадекватен! Вел себя агрессивно по отношению к ответчику, задавал невразумительные вопросы…», «Состояние его было… никаким» не містять фактичних даних та є вираженням суб'єктивної думки і не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а отже на підставі частини другої ст.30 Закону України «Про інформацію» є оціночними судженнями.

Оціночні судження не є предметом судового захисту, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України 07 липня 1997 року №475/97-ВР.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

У своїй практиці Європейський Суд з прав людини розрізняє факти та оціночні судження. Так, у рішенні в справі Lingens v. Austria Європейський Суд зазначив, якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлювання думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції.

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони подані. В рішеннях Європейського Суду в справах Oberschlick v. Austria, Prager and Oberschlick v. Austria висловлено позицію, що журналістська свобода передбачає також використання висловлювань, деякою мірою перебільшених або, навіть, провокаційних. При дотриманні умов параграфу другого статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право вільно передавати інформацію поширюється не лише на «інформацію» та «ідеї», які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі Handyside v. United Kingdom).

Якщо позивач вважає, що вищевказані оціночні судження, поширені в засобах масової інформації, принижують його гідність, честь чи ділову репутацію, він праві був скористатися наданим йому частиною першою ст.277 ЦК України правом на відповідь у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Позивачем таке право використане не було.

Поряд із цим, стаття, що опублікована 20 березня 2013 року на інтернет-порталі відповідного сайту, містить твердження наступного змісту: «суддя пиячив під час розгляду справи», «суддя ОСОБА_1 під час слухання справи перебував у нетверезому стані», «після пиятики в нарадчій кімнаті», а стаття, що була опубліковані у газеті - «учасники судебного процесса застали судью Тимофея Зиновьевича Пасичного за распитием алкоголя», «картина, которая открылась им, была потрясающа: судья только что влил в себя стопку водки и собирался закусить». Дані твердження не є оціночними судженнями, а є фактичними твердженнями, а тому підлягають доведенню особою, яка їх поширила.

Вища кваліфікаційна комісія суддів України розглядала дисциплінарну справу стосовно судді Пасічного Т.З., відкриту за зверненнями голови Коростишівського районного суду Житомирської області та ОСОБА_6І і ОСОБА_7 Голова суду в своєму зверненні посилався на те, що ОСОБА_1 20 березня 2013 року з'явився на роботу з ознаками алкогольного сп'яніння та у такому стані розглядав цивільну справу за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання такими, що втратили право на житло, а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказували на те, що суддя Пасічний Т.З. під час розгляду цивільної справи за їх участі перебував у стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується складеними їхнім представником - адвокатом ОСОБА_5 актами від 20 березня 2013 року (а.с.144). Рішенням ВККСУ від 18 грудня 2013 року №3549/дп-13 встановлено, що 20 березня 2013 року в нарадчій кімнаті під час написання рішення у судді Пасічного Т.З. стався нервовий зрив, рівень цукру в крові різко підвищився і він був вимушений вводити ін'єкцію інсуліну. Після розгляду справи він одразу звернувся до лікаря та з 21 по 29 березня 2013 року перебував на стаціонарному лікуванні. Також при прослуховуванні запису судового засідання від 20 березня 2013 року в цивільній справі кваліфікаційна комісія не знайшла підстав стверджувати, що суддя Пасічний Т.З. розглянув справу в стані алкогольного сп'яніння. ВККСУ дисциплінарне провадження стосовно судді Коростишівського районного судку Житомирської області ОСОБА_1 припинила.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 13 березня 2014 року в задоволенні позовних вимог до ВККСУ про визнання незаконним рішення від 18 грудня 2013 року №3549/дп-13 від 18 грудня 2013 року відмовлено (а.с.205-211).

Доводи апеляційної скарги щодо належних та допустимих доказів у справі ґрунтуються на їх переоцінці та з огляду на вищевикладене не змінюють висновків суду першої інстанції в частині визнання відомостей, викладений в газеті та на інтернет-порталі, недостовірними. Отже, суд першої інстанції згідно з положеннями ст.277 ЦК України зобов'язав відповідачів відповідно спростувати інформацію опубліковану в газеті у спосіб, яким вона була поширена, а публікацію на сайті - видалити, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині апеляційний суд залишає без змін.

Що ж стосується стягнення у відшкодування моральної шкоди грошових коштів у сумі 50 000 грн., то апеляційний суд приймає до уваги те, що позивач працює суддею у Коростишівському районному суді Житомирської області та беззаперечно має право на захист, але межа захисту його репутації має бути такою, щоб забезпечити й вільне обговорювання його дій як особи, яка відіграє певну роль у житті суспільства і межа його допустимої критики є ширшою, ніж щодо пересічної приватної особи.

Обираючи роботу судді, позивач мав усвідомлювати, що неминуче відкриває себе для прискіпливої уваги з боку суспільства і потенційно може зазнавати гострої та сильної критики у засобах масової інформації з приводу того, як він виконує свої функції.

Розгляд ВККСУ дисциплінарного провадження, звернення позивача за захистом до суду не можна вважати обставинами, які завдали позивачу моральної шкоди, оскільки вважаються способами регулювання суспільних правовідносин. Окрім того, не доведено й причинного зв'язку між відповідними подіями та станом здоров'я позивача.

Визнання інформації, яка розміщена у публікаціях, у судовому порядку недостовірною та зобов'язання відповідачів її спростувати та видалити вже є справедливою сатисфакцією у відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, а тому апеляційний суд відповідно до положень ст.376 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь позивача 50 000 грн. моральної шкоди та ухвалює в частині нове судове рішення, яким відмовляє позивачу в стягненні у відшкодування моральної шкоди грошових коштів у сумі 50 000 грн.

Витрати на професійну правничу допомогу стягуються не лише за участь адвоката у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням такої допомоги у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про їх відшкодування. У матеріалах справи відсутній розрахунок витрат на суму 6 000 грн., а тому колегія суддів в частині розподілу судових витрат рішення суду також скасовує та ухвалює у цій частині нове судове рішення, яким відповідно до положень ст.141 ЦПК України змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 15 травня 2017 року в частині задоволення позову про стягнення у відшкодування моральної шкоди коштів і розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні вимоги до ОСОБА_5 про стягнення у відшкодування моральної шкоди грошових коштів.

Стягнути з засновника газети «Народний тижневик «Субота» ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) 243 грн. 60 коп. судового збору.

Стягнути з власника інтернет-порталу (сайту) ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) 243 грн. 60 коп. судового збору.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 квітня 2018 року.

Головуюча Судді: