Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/8931/17 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 42 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Микитюк А.М., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу № 295/8931/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення порядку користування квартирою

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02 травня 2018 року, яке ухвалено суддею Зосименко О.М. в м. Житомир

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом виділення позивачу у користування житлової кімнати площею 11,7 кв.м, з лоджією, а відповідачам - інші дві житлові кімнати площею 16,2 кв.м. з балконом та площею 9,7 кв.м. Підсобні приміщення квартири просив залишити у спільному користуванні сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказана квартира згідно свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду 29.07.1996 року належить позивачу та відповідачам на праві спільної сумісної власності в рівних частинах. При цьому зазначає, що протягом останнього часу у сторін виникають конфлікти пов'язані з користуванням кімнатами спірної квартири та з оплатою за комунальні послуги. Вирішити дані питання мирним шляхом неможливо, а тому позивач змушений був звернутися до суду з відповідним позовом.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 02 травня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що спірна квартира розташована на 9-му поверсі 9-ти поверхового будинку, яка не може бути поділена в натурі між співвласниками, а тому враховуючи розташування житла, доцільнім буде встановлення порядку користування квартири за варіантом запропонованим позивачем. При такому порядку не будуть порушуватися права інших співвласників, оскільки кожному із сторін буде виділено житлова площа не менше 7,5 кв.м., що відповідає рівню середньозабезпеченості житлом в м. Житомирі.

Відповідачі у справі відзив на апеляційну скаргу до суду не подавали.

В судовому засіданні позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Відповідач ОСОБА_7 та її представник доводи апеляційної скарги визнали необґрунтованими, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що надання позивачу у користування кімнати площею 11,7 кв.м. порушить права інших співвласників даної квартири, оскільки по відношенню до відповідачів матиме місце відступ від встановленої жилої площі, що припадає на одну особу в зазначеній квартирі - 9,4 кв.м., тоді як позивач отримає у користування на 2,3 кв.м. жилої площі більше встановленої норми.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Під час розгляду справи було встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло, яке видане відділом приватизації державного житлового фону від 29.07.1996 року, належить на праві спільної власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.11).

Тобто, сторони у справі є суб'єктами права спільної власності на квартиру. При передачі квартири у власність частки сторін у праві власності на квартиру не були визначені. Разом з тим, сторони не заперечували тієї обставини, що частки сторін у даній квартирі є рівними.

Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, яка діяла на час приватизації квартири сторонами) передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), у тому числі тих, що тимчасово відсутні й за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Оскільки цим Законом не визначено умов, за яких один із членів сім'ї матиме більшу або меншу частку в приватизованому житлі, суд дійшов висновку, що частки кожного із сторін є рівними.

Відповідно до технічного паспорту, спірна квартира має загальну площу 64,84 кв.м., жилу площу 37,6 кв.м. і складається з трьох ізольованих кімнат площею 16,2 кв.м. з балконом, 11,7 кв.м. з лоджією та 9,7 кв.м., а також підсобних приміщень : кухні площею 8,6 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., коридору площею 10,3 кв.м., комори площею 0,8 кв.м. та комори площею 1,5 кв.м. (а.с.9,10).

Виходячи із загальної житлової площі спірної квартири в розмірі 37,6 кв.м., на позивача і на відповідачів припадає по 9,4 кв.м. (37,6 кв.м. : 4).

Площа кімнати, яку позивач просив виділити йому в користування, складає 11,7 кв.м., що на 2,3 кв.м. є більше за площу, що припадає на його частку у праві власності на квартиру.

Разом з тим, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Таким чином, оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення спільної власності і такий правовий режим зберігається, суд вважає за можливе виділити в користування сторонам спору приміщення, які будуть наближено за площею відповідати розміру їх часток у праві власності на спірне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Враховуючи неприязні стосунки між співвласниками та неможливість у добровільному порядку вирішити спір, колегія суддів дійшла висновку про можливість встановити порядок користування спірним майном, виділивши в користування позивачу ОСОБА_2 житлову кімнату квартири площею 9,7 кв.м., яка позначена на технічному плані квартири під номером 5, а відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 виділити в користування житлову кімнату площею 16,2 кв.м. з балконом та житлову кімнату площею 11,7 кв.м. з лоджією, які позначені на технічному плані квартири, відповідно, під номерами 2 та 8. Підсобні приміщення квартири залишити у спільному користуванні сторін.

При цьому колегія суддів зазначає, що встановлення такого порядку не буде виходом за межі позовних вимог. Так позивач звернувся до суду з матеріально-правовою вимогою - встановити порядок користування спірною квартирою, виділивши йому у користування жилу кімнату площею 11,7 кв.м. Ухвалюючи судове рішення, суд не змінює зміст матеріально-правової вимоги, а змінює лише розмір позовної вимоги - виділяє в користування позивачу кімнату площею 9,7 кв.м., при цьому частково задовольняючи позовні вимоги, що з урахуванням положень ст. ст. 5, 13 ЦПК України є прийняттям судового рішення в межах позовних вимог та у відповідності з способом захисту порушеного права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову з вищевказаних підстав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі по 565,66 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 02 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши:

- ОСОБА_2 в користування житлову кімнату площею 9,7 кв.м., яка позначена на технічному плані квартири під номером 5;

- ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в користування житлову кімнату площею 16,2 кв.м. з балконом та житлову кімнату площею 11,7 кв.м. з лоджією, які позначені на технічному плані квартири, відповідно, під номерами 2 та 8.

Залишити у спільному користуванні ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 підсобні приміщення квартири, а саме : кухню № 3, площею 8,6 кв.м.; вбиральну № 6 площею 1,0 кв.м.; ванну кімнату № 7 площею 2,6 кв.м.; коридор № 1 площею 10,3 кв.м.; комору № 4 площею 0,8 кв.м.; комору№ 9 площею 1,5 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі по 565,66 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 липня 2018 року.

Головуючий: Судді: