Справа № 184/449/18
Номер провадження 2/184/259/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

при секретарі Михайловій Т.В.,

розглянувши у м. Покров в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про стягнення аліментів на час навчання», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з дійсним позовом та просить суд стягнути з відповідача, що є її рідним батьком на її користь аліменти на час навчання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача до досягнення нею 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання.

В судове засідання позивач не зявилась, але в самій позовній заяві просить розглянути справу в її відсутності в звязку з тим, що вона навчається на денному відділенні і не може зявитись в судове засідання.

В судове засідання відповідач не зявився, але надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги позивача визнає частково та згоден на сплату аліментів своїй доньці на час навчання у розмірі 1/6 частини свого заробітку. При вирішенні питання щодо визначення розміру аліментів просить врахувати наступні обставини: він перебуває в офіційному шлюбі, від якого має на утриманні малолітню дитину та непрацюючу дружину; має на утриманні мати похилого віку; має на утриманні позивача по справі, яка навчається. Мати позивача має постійне місце роботи та стабільний заробіток, позивач навчається на бюджетній основі та отримує стипендію. Він добровільно надає позивачу матеріальну допомогу в силу своєї матеріальної можливості.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, дослідив матеріали справи і оцінив їх в сукупності, дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані, частково знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду і підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2 має доньку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про її народження, яка навчається на першому курсі Запорізького національного університету денної форми навчання. Вказана обставина підтверджується довідкою учбового закладу № 6030 від 29.01.2018 року.

Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Стаття 200 Сімейного кодексу України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітню доньку, сина в твердій грошовій сумі або в долі від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Крім того, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків.

Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; -2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Вказаний правовий висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2018 р., у справі № 622/373/16-ц, в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що відповідач має стабільний заробіток, працює в ПАТ «Покровський ГЗК», є працездатною людиною, має задовільний стан здоровя. Позивачка навчається на бюджетній формі навчання, отримує стипендію, а також допомогу збоку своєї матері. Однак позивачу вказаних коштів недостатньо для проїзду до місця навчання, проживання, одягу, харчування, тощо, що було підставою звернення до суду з дійсним позовом.

Таким чином, оскільки відповідач є працездатною особою, законом встановлено його обов'язок надавати матеріальну підтримку доньці, оскільки остання продовжує навчання, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, обставин, які б свідчили про відсутність взагалі можливості надавати таку допомогу, відповідачем не доведено.

Суд проаналізував доходи відповідача по справі, дійшов до висновку, що відповідач за рівнем свого матеріального становища може надавати позивачу матеріальну допомогу у вигляді аліментів, але не в розмірі 1/4 частини свого заробітку на час навчання своєї доньки, в звязку з чим позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, оскільки задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі потягне за собою безпідставне стягнення аліментів з відповідача у невідповідному законом розмірі, що буде несправедливим та суперечити нормам сімейного законодавства України.

При визначенні вказаного розміру аліментів судом враховується наступне. По перше, відповідач по справі ОСОБА_2 перебуває в офіційному шлюбі з ОСОБА_3, від якого має малолітню дитину сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 яка, так само як і дружина, знаходяться на повному утриманні відповідача. По друге, згідно до довідки № 500 від 28.03.2018 року, відповідач має на утриманні хвору мати похилого віку ОСОБА_5, яка відповідно до наданих документів є пенсіонером. По третє, відповідач має на утриманні ОСОБА_6, який є рідним сином його дружини від першого шлюбу, та який так само як і позивач по справі навчається. Суд звертає увагу, що відповідач також надає матеріальну допомоги добровільно позивачу, проти чого остання не заперечує.

Позивачем не надано до суду дані про доходи її матері, що позбавляє суд обєктивно зясувати сукупний дохід сторін. Безпідставними суд вважає твердження позивача щодо неотримання стипендії, постільки діюче законодавство України передбачає, що в разі навчання на бюджетній основі, учбовий заклад виплачує стипендію, розмір якої залежить від рівня навчання. Позивачем також не надано суду достатніх доказів про те, що вона несе додаткові витрати повязані з навчанням, які б свідчили про те, що саме стягнення аліментів в розмірі ? частини буде достатнім для задоволення її потреб.

В звязку з цим, суд вважає, що відповідач за рівнем свого матеріального становища може надавати позивачу матеріальну допомогу у вигляді аліментів в розмірі 1/6 частини свого заробітку на час навчання позивача по справі.

Позивачу 26 січня 2023 року виповниться 23 роки, тому відповідно до положень ст. 199 Сімейного кодексу України, стягнення аліментів слід проводити саме до цієї дати. Разом з тим право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Датою подачі позову є 20 березня 2018 року.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 182, 191, 199, 200 і 201 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259 263, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про стягнення аліментів на час навчання» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІНН НОМЕР_1), проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_4, працює ПАТ «Покровський ГЗК» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН НОМЕР_2) аліменти на її утримання на строк навчання в розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку, починаючи з 20 березня 2018 року до досягнення ОСОБА_1 23-х років, тобто 20 березня 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в дохід держави в розмірі 704 грн. 80 коп..

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць на утримання ОСОБА_1 підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту його винесення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_7