Справа № 761/5808/17
Провадження № 2/761/387/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Голопич Н.Р.,

за участі

представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення дії сервітуту,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернувся д суду з позовом відповідно до вимог якого просить суд зобов»язати ОСОБА_3 усунути (не чинити) позивачу перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_1. в квартиру. Зазначає. що 02.06.2006 р. позивач отримав у дар зазначену квартиру і подарував її відповідачу ОСОБА_3 28.02.2014 р.У п. 12 зазначеного договору дарування вказано, що сторони досягли домовленості про встановлення сервітуту, яке полягає в особистому праві позивача безоплатно користуватися дарунком відповідно до його цільового призначення. Останнім часом позивач досить часто перебуває у довготривалих відрядженнях поза межами України, прое свої особисті речі зберігає у квартирі. Відповідач у період відсутності позивача в Україні, без його відома звернулась з позовом до суду про визнання його особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Оскільки відповідач чинить перешкоду у користуванні приміщенням, ОСОБА_1 змушений звернутися до суду з даним позовом.

Не погоджуючись з вимогами ОСОБА_1 представник ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом про припинення дії сервітуту. Вказує на те, що ОСОБА_1 з моменту укладання договору дарування і до моменту звернення до суду із зустрічним позовом відповідач жодного разу не відвідував квартиру та не вчиняв таких спроб. За укладеним сторонами договором - сервітут припиняється у разі його невикористання протягом 3 років підряд, що узгоджується з вимогами ст. положеннями чинного законодавства України. Відсутність ОСОБА_1 у квартирі підтверджується відповідними актами про не проживання, перешкоди відповідачу не чиняться. За таких обставин, представник ОСОБА_3 просить суд припинити дію сервітуту, встановленого договором дарування квартири АДРЕСА_1.

Зв»язку із набранням чинності змін до ЦПК України в судовому засіданні 15.0.22018 р. представники сторін погодились, що справа має розглядатися в порядку загального позовного провадження. Повідомили, що ознайомлені з новелами процесуального закону та не заперечували щодо проведення підготовчого засідання.

У підготовчому засідання, вирішено питання про приєднання доказів, виклику в судове засідання свідків, проведено інші дії, виконання Яких встановлено положеннями ст. 196,197 ЦПК України та закрито підготовче провадження з призначенням розгляду справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_2 підтримала заявлені вимоги, просила задовольнити. Також просила відмовити у задоволенні зустрічного позову за відсутності доказів, що свідчать про припинення сервітуту.

Представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 наголосила на необхідності задоволення вимог ОСОБА_3, зважаючи на наявні докази та просила відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 за відсутності перешкод про які заявляє позивач.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вислухавши свідків суд приходить до висновку про можливість відмовити у задоволенні як первісного так і зустрічного позову, виходячи з наступного.

Встановлено, що 28.02.2014 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Астраускас Л.Є.

За умовами зазначеного договору, ОСОБА_1 подарував належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 відповідно прийняла у дар зазначене майно.

При цьому сторони у п. 12 договору досягли домовленості про встановлення сервітуту, що полягає у особистому праві дарувальника безоплатно та безстроково користуватися дарунком відповідно до його цільового призначення.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6, колега ОСОБА_1, повідомила, що позвач за первісним позовом проживає в квартирі по АДРЕСА_1 і перебуваючи у нього в гостях у 2016 р. не бачила ОСОБА_3 Зазначене відбулось 25 чи 26 грудня 2016 р.

Свідок ОСОБА_7 зазначила, що у ОСОБА_1 є ключі від квартири, там наявні речі позивача. Також зазначила, що на даний час ОСОБА_1 проживає в Україні.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначив, що з 2010 року є сусідом ОСОБА_3 і бачив ОСОБА_1 приблизно у кінці 2017 р., до цього його не було приблизно з 2014 року в будинку.

Як свідчать матеріали справи заочним Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.11.2015 р. було задоволено позов ОСОБА_9 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенім.

Колегією суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва, і це не оспорювалсь представниками сторін, 21.06.2017 р. заочне рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову у зв»язку із тим, що на момент розгляду справи встановлений договором дарування від 28.02.2014 р. сервітут був чинним.

Статтею 401 ЦК України встановлено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до положень ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

За приписами ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі, зокрема, невикористання сервітуту протягом трьох років підряд.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Беручи до уваги обставини встановлені рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2017 р. не підлягає доказуванню та обставина, що на момент 2015 р. сервітут встановлений ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у договорі дарування від 28.02.2014 р. був дійсним.

Представник ОСОБА_1 вказує на те, що відповідачем ОСОБА_3 чиняться перешкоди у здійсненні сервітуту, а тому є необхідність у захисті прав позивача за первісним позовом шляхом усунення таких перешкод та вселення.

З іншого боку представником позивача за зустрічним позовом ставиться питання про припинення сервітуту в розумінні положень ст. 406 ЦПК України.

Приписами ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов»язків, передбачених законом. Кожна повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов»язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Так, пояснення опитаних в судовому засіданні свідків не дають суду можливості зробити висновки про те, що ОСОБА_1В чиняться перешкоди у користуванні квартирою.

Докази на підтвердження таких обставин під час розгляду справи отримано не було.

Покласти ж твердження представника ОСОБА_1 про те, що наявність спору підтверджується пред»явленням зустрічного позову, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вимоги ОСОБА_3 обґрунтовуються відсутністю волі позивача за первісним позовом на використання сервітуту.

З іншого боку, з огляду на те, що сервітут встановлено сторонами у лютому 2014 р. та висновки суду апеляційної інстанції, відсутні підстави вважати, що позивач за первісним позовом не використовує сервітут протягом трьох років, не зважаючи на наявність в матеріалах справи актів про не проживання ОСОБА_1 в спірній квартирі.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що представниками сторін не доведено можливість задоволення як первісного так і зустрічного позову.

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Під час розгляду справи не було встановлено та не отримано відповідні докази про здійснення сторонами інших витрат, визначених ст. 131 ЦПК України.

Таким чином, розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,76-81,141,279,352,354 ЦПК України, ст. 401,402,406ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Повний текст рішення складено 07.03.2018 року.

Суддя: