Справа № 461/7315/16 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/783/7210/17 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.,

позивачки ОСОБА_3 та представника Об'єднання профспілок Львівщини Вавринкевич І.Д.;

Білинського-Гродзь Ю.М. - представника Інституту народознавства НАН України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопада 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Інституту народознавства Національної Академії Наук України про стягнення заборгованості по заробітній платі, в кінцевій редакції позовних вимог якого просила стягнути з відповідача: доплату до посадового окладу за вислугу років за період з 2005 року по 2012 рік; надбавку до посадового окладу за особливі умови роботи за період з 2009 року по 2012 рік; матеріальну допомогу на оздоровлення за період з 2006 року по 2016 рік; індексацію заробітної платив сумі 1 414 грн. 60 коп., а всього 40 825 грн. 25 коп.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, щопозивачка з серпня 1978 року по травень 2016 року працювала в Інституті народознавства Національної Академії Наук України на різних посадах. В період роботи з 2005 року по 2016 рік відповідач не виплачував їй доплати та надбавки до посадового окладу, а також матеріальну допомогу на оздоровлення. Вважає, що відповідачем систематично порушувались вимоги ст.30 Закону України «Про бібліотеку та бібліотечну справу», постанов Кабінету Міністрів України № 84 від 22 січня 2005 року «Про затвердження Порядку виплати доплати за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек» та № 1073 від 30 вересня 2009 року «Про підвищення заробітної плати працівникам бібліотек» (т.1, а.с. 1-11, 171-172).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з Інституту народознавства Національної Академії Наук України на користьОСОБА_3 суму індексації за грудень 2015 року у розмірі 310 (триста десять) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено(т.2, а.с. 100-103).

Дане рішення оскаржила позивачка.

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає неправомірним посилання суду на роз'яснення, які містяться у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» (згідно з якими при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат, необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначені умови і розміри цих виплат, і розмір цих виплат може бути зменшений за умов, передбачених цими актами), оскільки постановами Кабінету Міністрів України № 84 від 22 січня 2005 року «Про затвердження Порядку виплати доплати за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек» та № 1073 від 30 вересня 2009 року «Про підвищення заробітної плати працівникам бібліотек» не передбачено зменшення виплат, які є предметом позовних вимог (т.2, а.с. 107-108).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і представника Об'єднання профспілок Львівщини на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України (в редакції, чинній на день ухвалення оскаржуваного рішення) встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення містяться і у статтях 12 та 81 ЦПК України в редакції 2017 року.

В кінцевій редакції позовних вимог позивачка просила стягнути з відповідача: доплату до посадового окладу за вислугу років за період з 2005 року по 2012 рік; надбавку до посадового окладу за особливі умови роботи за період з 2009 року по 2012 рік; матеріальну допомогу на оздоровлення за період з 2006 року по 2016 рік; індексацію заробітної платив сумі 1 414 грн. 60 коп., а всього 40 825 грн. 25 коп. (т.1, а.с. 171-172).

Належними та допустимими доказами, які наявні у матеріалах справи, стверджується, що позивачка отримала:

- доплату за науковий стаж роботи у сумі 50 325 грн. 33 коп. за період з 2006 року по 2016 рік (т.1, а.с. 141-152, 207-254; т.2, а.с.50);

- доплати у розмірі 50 % за особливі умови роботи працівникам бібліотек у сумі 76 331 грн. 46 коп. за період з 2009 по 2016 рік (т.1, а.с. 141-152, 207-254; т.2, а.с.50);

- матеріальну допомогу на оздоровлення у сумі 6 905 грн. за період з 2005 по 2015 рік (т.1, а.с. 141-152, 207-254; т.2, а.с.51, 59-65, 68, 69-72).

Вище наведені докази, подані до справи відповідачем, позивачкою належними та допустимими доказами не спростовано і у поданій нею апеляційній скарзі відсутні будь-які доводи, якими б апелянт оспорювала ці докази.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 84 від 22 січня 2005 року «Про затвердження Порядку виплати доплати за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек» (на яку (постанову) посилається сама позивачка/апелянт у поданих нею позовній заяві та апеляційній скарзі) встановлено, що виплату доплати за вислугу років необхідно здійснювати починаючи з 1 січня 2005 року у межах фонду оплати праці працівників бібліотек, затвердженого на відповідний рік. Тобто, як вбачається з наведеного, згаданою постановою КМУ виплата доплат за вислугу років була обумовленою наявністю відповідного фінансування та певних коштів.

В той же час, матеріалами справи стверджується, що у період з 2005 року по 2016 рік штатними розписами відповідача виплата надбавки за вислугу років не передбачалася, оскільки фінансування на ці виплати не виділялося (т.1, а.с. 30-140).

Позивачем/апелянтом не було подано до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що у межах доведеного відповідачу фонду оплати праці на відповідний рік були б передбаченими кошти для виплати надбавок за вислугу років.

За наведених обставин суд прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення вище згаданих позовних вимог.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 листопада 2017 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 04 квітня 2018 року.

Головуючий

Судді: