Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 546/879/15-ц

провадження № 61-6779св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2015 року у складі судді Горулька О. М. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26 квітня 2016 року у складі суддів: Омельченко Л. М., Триголова В. М., Бондаревської С. М.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 частини першої розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 06 березня 2008 року між банком та відповідачем укладений договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки № 004-16501-060308. За умовами вказаного договору банк відкриває держателю картковий рахунок в національній валюті України - гривні, надає держателю в користування платіжну картку, відкриває держателю відновлювальну відкличну кредитну лінію на загальну суму 30 тис. грн на умовах, визначених Тарифним пакетом «Visa Класичний». Тарифами на обслуговування платіжних карток Visa Classic Тарифного пакету «Visa Класичний» встановлено базову процентну ставку за користування кредитною лінією у розмірі 29,90 % річних, процентну ставку на позитивний залишок - у розмірі 1,00 % річних, процентну ставку за недозволений овердрафт - у розмірі 90,0 % річних та плату за обслуговування кредитного залишку у розмірі 2,99 % від суми використаних кредитних коштів.

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 16 липня 2015 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 20 609 грн 76 коп., із яких: тіло кредиту - 10 720 грн 70 коп., прострочене тіло кредиту - 3 804 грн., проценти - 6 085 грн 06 коп., яку позивач просив стягнути з боржника.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 023 грн 28 коп., із яких: тіло кредиту - 10 720 грн 70 коп., прострочене тіло кредиту - 3 804 грн, проценти - 5 498 грн 58 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що аналіз досліджених в судовому засіданні доказів та діючого законодавства свідчить про те, що відповідачем неналежним чином виконуються обов'язки позичальника за кредитним договором, внаслідок чого станом на 16 липня 2015 року утворилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі, зазначеному в позовній заяві. Разом з тим суд не може погодитися із зазначеним у позовній заяві розміром заборгованості відповідача за процентами, оскільки він не відповідає розміру цієї заборгованості, зазначеному у розрахунку ціни позову. За таких обставин, суд приймає до уваги розмір заборгованості відповідача за процентами, зазначений у розрахунку ціни позову, і приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Ухвалою ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що доводи апеляційної скарги про те, що позивач незаконно нараховував відповідачу до 30 вересня 2013 року комісію не можуть бути враховані, оскільки нарахування комісії передбачено умовами кредитного договору. У подальшому, починаючи з 30 вересня 2013 року, комісія банком не нараховувалася, оскільки протоколом № 37 від 02 вересня 2013 року відповідача переведено на новий тарифний пакет «Кредитна картка №1 «Еволюція», відповідно до якого така плата не передбачена. Посилання в апеляційній скарзі на незаконне збільшення банком з 01 жовтня 2013 року процентної ставки до 42 % теж не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до пункту 3.14 кредитного договору перелік послуг, що надаються банком, та їх вартість можуть бути змінені згідно умов, визначених Правилами, які є невід'ємною частиною кредитного договору, у випадку прийняття уповноваженим органом банку відповідного рішення. Про зміну тарифів банк повідомляє шляхом розміщення відповідного оголошення у виписці із рахунку, на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях банку, та на сайті банку за один календарний місяць до вступу у дію таких змін. У пункті 3.15 кредитного договору передбачено, що, якщо держатель не згоден з новими Тарифами, він має право розірвати цей договір, повідомивши банк про це у відповідності до умов Правил. ОСОБА_1 починаючи з 01 жовтня 2013 року по 30 квітня 2014 року сплачував кредитні кошти з урахуванням цієї зміни у кредитному договорі, не повідомляв позивача про свою незгоду з новими умовами, позовних вимог щодо незаконного збільшення процентної ставки не подавав, що свідчить про його погодження з новими умовами договору.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що розрахунок заборгованості не відображає суму кредиту, яку отримав позичальник за договором; з 01 жовтня 2013 року банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку за кредитом із 29,9 % до 42 % річних та щомісячну комісію із 2,99 % до 3,99 %, що є порушенням вимог статті 1056-1 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів».

У запереченні на касаційну скаргу банк зазначає про те, що позичальник повідомлений про зміну тарифного плану у встановленому договором порядку.

07 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суди установили, що 06 березня 2008 року між банком та відповідачем укладений договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки № 004-16501-060308. За умовами вказаного договору банк відкриває держателю картковий рахунок в національній валюті України - гривні, надає держателю в користування платіжну картку, відкриває держателю відновлювальну відкличну кредитну лінію на загальну суму 30 тис. грн на умовах, визначених Тарифним пакетом «Visa Класичний». Тарифами на обслуговування платіжних карток Visa Classic Тарифного пакету «Visa Класичний» встановлено базову процентну ставку за користування кредитною лінією у розмірі 29,90 % річних, процентну ставку на позитивний залишок - у розмірі 1,00 % річних, процентну ставку за недозволений овердрафт - у розмірі 90,0 % річних та плату за обслуговування кредитного залишку у розмірі 2,99 % від суми використаних кредитних коштів.

Обставини щодо розміру фактично отриманого позичальником кредиту встановлено судами із доказів у справі, нова оцінка яких виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, а тому в цій частині доводи касаційної скарги безпідставні.

Доводи касаційної скарги про збільшення банком розміру комісії за обслуговування кредитного залишку із 2,99 % до 3,99 % не становлять підстави скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки банком не заявлено до стягнення сум комісії, тобто нарахування комісії за обслуговування кредитного залишку не входить до предмета позову у справі.

Щодо посилань у касаційній скарзі на те, що з 01 жовтня 2013 року банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку за кредитом із 29,9 % до 42 % річних із порушенням вимог статті 1056-1 ЦК України, необхідно зазначити таке.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд зазначав, що відповідно до пункту 3.14 кредитного договору перелік послуг, що надаються банком, та їх вартість можуть бути змінені згідно умов, визначених Правилами, які є невід'ємною частиною кредитного договору, у випадку прийняття уповноваженим органом банку відповідного рішення. Про зміну тарифів банк повідомляє шляхом розміщення відповідного оголошення у виписці із рахунку, на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях банку, та на сайті банку за один календарний місяць до вступу у дію таких змін. У пункті 3.15 кредитного договору передбачено, що, якщо держатель не згоден з новими Тарифами, він має право розірвати цей договір, повідомивши банк про це у відповідності до умов Правил. ОСОБА_1 починаючи з 01 жовтня 2013 року по 30 квітня 2014 року сплачував кредитні кошти з урахуванням цієї зміни у кредитному договорі, не повідомляв позивача про свою незгоду з новими умовами, позовних вимог щодо незаконного збільшення процентної ставки не подавав, що свідчить про його погодження з новими умовами договору.

Разом з тим, погодитися із такими висновками не можна.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом (частина четверта статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» в редакції, чинній станом на 01 жовтня 2013 року).

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній станом на 01 жовтня 2013 року) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

За умовами пункту 3.12 укладеного між сторонами договору банк щомісячно до 5-го числа місяця, наступного за звітним, формує виписки, в яких відображає рух коштів на рахунку держателя за звітний період, тобто з дати, наступної за останнім робочим днем попереднього місяця, до останнього робочого дня, включаючи цей день.

Якщо протягом 15 календарних днів з моменту формування банком виписки держатель не надав банку зауважень/претензій щодо інформації, що міститься у виписці, у письмовому вигляді, правильність такої інформації вважається підтвердженою держателем (пункт 3.13 договору).

Перелік послуг, що надаються банком, та їх вартість можуть бути змінені згідно умов, визначених Правилами, які є невід'ємною частиною кредитного договору, у випадку прийняття уповноваженим органом банку відповідного рішення. Про зміну тарифів банк повідомляє шляхом розміщення відповідного оголошення у виписці із рахунку, на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях банку, та на сайті банку за один календарний місяць до вступу у дію таких змін (пункт 3.14 договору).

У пункті 3.15 кредитного договору передбачено, що, якщо держатель не згоден з новими Тарифами, він має право розірвати цей договір, повідомивши банк про це у відповідності до умов Правил.

Якщо до введення в дію нових Тарифів у строки, визначені Правилами, банк не отримає від держателя письмового повідомлення, то нові тарифи вважаються погодженими держателем з моменту їх введення (пункт 3.16 договору).

Складовою наведених тарифів є процентна ставка, а тому процедура її підвищення передбачає дотримання банком умов пунктів 3.12-3.16 договору.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів повідомлення ОСОБА_1 про його переведення з 01 жовтня 2013 року на новий Тарифний пакет «Кредитна картка № 1 Еволюція», за яким процент за користування кредитом ставить 42 % річних, шляхом розміщення відповідного оголошення у виписці із рахунку, на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях банку, чи на сайті банку за один календарний місяць до вступу у дію таких змін.

Розмішена на сайті http://deltabank.com.ua/ru/press/news/2013/ інформація за вересень 2013 року не містить повідомлень щодо переведення клієнтів банку на новий Тарифний пакет «Кредитна картка № 1 Еволюція» із 01 жовтня 2013 року.

Апеляційний суд на вказане уваги не звернув та не встановив, чи належним чином був повідомлений позичальник про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом, а тому дійшов передчасного висновку про стягнення збільшеної процентної ставки за користування кредитом.

Відповідно до пунктів 1, 2 і 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Верховний Суд переглядає справи виключно з підстав і в порядку, встановлених ЦПК України і не має можливості встановлювати обставини, які не були встановлені в рішенні, тому ухвала апеляційного суду на підставі статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик