Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 183/791/16-ц

провадження № 61-2460св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України,

представники позивача - Глузд Оксана Вікторівна,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року у складі судді Дубовенко І. Г. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Прозорової М. Л., Максюти Ж. І., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 03 травня 2012 року о 23 год. 10 хв. водій ОСОБА_2, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, керував транспортним засобом «ВМW 535і», реєстраційний номер НОМЕР_2, та в районі вул. Набережної Леніна здійснив зіткнення з транспортним засобом «Acura», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3

Розмір збитків, завданих ОСОБА_3 унаслідок ДТП, відповідно до звіту автотоварознавчого дослідження від 06 серпня 2012 року № Еф-104/12, склав 17 073,91 грн.

МТСБУ на підставі підпункту «а» пункту 41.1. статті 4.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сплатило ОСОБА_3 17 073,91 грн, у межах обов'язкового ліміту відповідальності МТСБУ.

Крім того, МТСБУ понесло витрати за послуги аварійного комісара в розмірі 793,10 грн.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2012 року винним у скоєнні адміністративного правопорушення за статтею 124, частиною першою статті 130 КУпАП визнано водія ОСОБА_2

Відповідно до підпункту 38.2.1. пункту 38.2. статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ, сплативши страхове відшкодування, набуло право регресу до власника транспортного засобу, винного у дорожньо-транспортній пригоді (далі - ДТП), який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У зв'язку з цим позивач просить стягнути на свою користь із відповідача 17 867,01 грн у рахунок відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, та судові витрати у справі.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року в задоволенні позову МТСБУ відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвалу суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, оскільки в цьому випадку грошові кошти, пов'язані з виплатою страхового відшкодування, підлягають стягненню на підставі суброгації, а не регресу, як було заявлено позивачем, а тому перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту виникнення страхового випадку.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2015 року, МТСБУ просить скасувати оскаржувані рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що ухвалюючи оскаржувані судові рішення про відмову у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій не визначились з характером правовідносин сторін у справі; помилково вважали, що кошти, які були виплачені як страхове відшкодування особі, потерпілій у ДТП, мають бути відшкодовані у порядку суброгації, відповідно до якої право на звернення у МТСБУ виникло з моменту настання страхового випадку; залишили поза увагою те, що пунктом 38.1. статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо передбачено право МТСБУ на звернення до суду саме з регресним позовом.

18 жовтня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2017 року справу за позовом МТСБУ до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, призначено до судового розгляду.

Відзивів на касаційну скаргу від відповідача до суду не надходило.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-7111 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

18 січня 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати та вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої, п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 03 травня 2012 року о 23 год. 10 хв. у м. Дніпропетровську, в районі вул. Набережної Леніна, відбулась ДТП за участю транспортного засобу «ВМW 535і», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, та транспортного засобу «Acura», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2012 року водія ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124, частиною першою статті 130 КпАП України (а. с. 12).

На момент ДТП ОСОБА_2 не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до звіту автотоварознавчого дослідження від 06 серпня 2012 року № Еф-104/12 розмір збитків, завданих внаслідок ДТП транспортному засобу «Acura», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_3, становить 17 073,91 грн.

МТСБУ на підставі підпункту «а» пункту 41.1. статті 4.1 Закону України від 01 липня 2004 року «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сплатило ОСОБА_3 17 073,91 грн в межах обов'язкового ліміту відповідальності МТСБУ. Факт сплати підтверджується платіжним дорученням від 11 червня 2013 року № 1/1-17616 (а. с. 26).

Звертаючись до суду з цим позовом, МТСБУ просило відшкодувати кошти в порядку регресу на підставі положень пункту 38.2.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що МТСБУ, сплативши страхове відшкодування, набуло саме право регресу до відповідача. Колегія суддів вважає, що такі висновки відповідають фактичним обставинам справи та обґрунтовані нормами права, які регулюють спірні правовідносини.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України від 01 липня 2004 року «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 38.2.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Отже, законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу.

Як роз'яснено у пунктах 26, 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України.

При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, то з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Застовувавши до спірних правовідносин суброгацію як порядок відшкодування шкоди, апеляційний суд наведеного вище не врахував та не звернув уваги, що позивач обгрунтовував позов саме пунктом 38.2.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суди попередніх інстанцій помилково вважали, що право на звернення до суду з таким позовом виникає у МТСБУ саме з моменту ДТП.

При суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту ДТП, а при регресі - моментом здійснення відповідної виплати страхового відшкодування, з огляду на таке.

Деліктне зобов'язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов'язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов'язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов'язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Отже, первісне (основне) деліктне зобов'язання та зобов'язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Викладене узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 у справі № 6-2806цс16.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Оскільки страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі виплачено МТСБУ 11 червня 2013 року, перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати. Враховуючи, що до суду з цим позовом МТСБУ звернулося у лютому 2016 року, цей строк позивачем не пропущено.

Встановивши що, внаслідок компенсації МТСБУ шкоди потерпілій стороні у ДТП - ОСОБА_3 (власнику транспортного засобу «Acura», реєстраційний номер НОМЕР_1) позивач набув право вимоги саме у порядку регресу, а також відсутність інших підстав для відмови у позові, колегія суддів вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними.

Встановлені судами обставини, а також наявні в матеріалах справи докази дають підстави для скасування оскаржуваних судових рішень з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Крім того, із ОСОБА_2 на користь МТСБУ підлягають стягненню витрати, пов'язані з проведенням оцінки у розмірі 793,10 грн, а також судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарги у розмірі 4 547,40 грн (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справу на новий розгляд.

Відповідно до частини першої, другої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення із порушенням норм процесуального права, не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову з підстав, передбачених частиною першою статті 412 ЦПК України.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року скасувати.

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 17 073 (сімнадцять тисяч сімдесят три) грн 91 коп. у якості відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України понесені витрати за проведення оцінки у розмірі 793 (сімсот дев'яносто три) грн 10 коп. та сплачений позивачем судовий збір у розмірі 4 547 (чотири тисячі п'ятсот сорок сім) грн 40 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю.В. Черняк