Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6875/18 Головуючий у 1-й інст. Ведмідь Н.В.
Категорія 30 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №295/6875/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 04 вересня 2018 року суддею Ведмідь Н.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому посилаючись на те, що 22.07.2017 з вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої пошкоджено належний йому автомобіль «Ford Mondeo», реєстраційний номер НОМЕР_1, просив стягнути з відповідача 60203 грн - матеріальної шкоди, 10000 грн - на відшкодування моральної шкоди та 1500 грн - витрат за проведення автотоварознавчого дослідження.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3648,57 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та постановити нове - про задоволення позову у повному обсязі та відмовити у задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

На його думку, суд першої інстанції не врахував, що заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19.12.2017, яким зі страхової компанії на його користь стягнуто матеріальні збитки внаслідок ДТП, що сталася з вини відповідача, не виконане унаслідок відсутності майна та грошових коштів у страховика. Крім того, суд не звернув уваги на відсутність у нього наміру у зв'язку із такими обставинами повторно звертатися до виконавчої служби з виконавчим документом про стягнення збитків зі страховика. Також, на його думку, судом при вирішенні спору не враховано, що порушення його прав відповідачем у зв'язку із не відшкодуванням завданих збитків триває, ОСОБА_2 самовільно залишив місце ДТП, не повідомив страховика про дану подію. Вважає, що поза увагою суду залишилась і та обставина, що страховик не прийняв рішення про виплату йому страхового відшкодування та не виконав заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19.12.2017. Тому, враховуючи право вільного, на власний розсуд обрання способу захисту свого порушеного права, абсолютності права потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у задоволенні позову до винної у ДТП особи. Крім цього, вважає, що судом першої інстанції не в повному обсязі оцінено розмір завданої йому моральної шкоди та стягнуто витрати на професійну правничу допомогу за відсутності належних доказів на підтвердження розміру таких витрат.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, ОСОБА_2 - не визнав, посилаючись на її безпідставність.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до п. ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом встановлено, що 22.07.2017 о 20 год. 20 хв., в м. Житомирі, по вул.Домбровського, 59В, з вини ОСОБА_2 сталася ДТП, внаслідок якої пошкоджено належний ОСОБА_1 автомобіль «Ford Mondeo», реєстраційний номер НОМЕР_1. Зазначені обставини підтверджуються постановою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 12.09.2017, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та обрано йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340 грн (а.с. 6).

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19.12.2017 року по справі № 295/13925/17 задоволено позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Європейський страховий союз», яким була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, та стягнуто з страхової компанії на користь ОСОБА_1 суму матеріального збитку, заподіяного внаслідок вищевказаної ДТП, в розмірі 66203 грн та 1500 грн за проведення автотоварознавчого дослідження. Вказане рішення суду набрало законної сили (а.с. 103).

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження № 425 від 26.08.2017 вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 66203,26 грн (а.с. 40-55).

Страхова сума (ліміт відповідальності) за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (поліс АМ0580152), укладеного між ОСОБА_2 та ПрАТ «Європейський страховий союз» становить 100000 грн (а.с. 122).

Листом Департаменту внутрішнього страхування Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) № 3.1-05/14700 від 10.05.2018 повідомлено ОСОБА_1 що відповідно до порядку повернення гарантійних внесків страховиків до фонду захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах шляхом врегулювання страхових випадків, приймаючи до уваги граничні суми затверджені рішенням Президії МТСБУ від 22.03.2018 (протокол № 418/2018), МТСБУ прийняло рішення про виплату ОСОБА_1 відшкодування шкоди в розмірі 6000,00 грн. Доплата відшкодування буде проводитись у випадку, якщо ПрАТ «Європейський Страховий Союз» буде визнано у встановленому порядку банкрутом і коштів та майна страховика не вистачить для задоволення вимог ОСОБА_1, що буде підтверджено затвердженим Господарським судом ліквідаційним балансом страховика (а.с. 9).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що він отримав страхове відшкодування лише у розмірі 6000 грн, розмір майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідачем на даний час становить 61703,00 грн, яка складається із суми матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП, в розмірі 60203 грн (сума, яка є різницею між фактичним розміром шкоди та здійсненою страховою виплатою (страховим відшкодуванням) та 1500 грн за проведення автотоварознавчого дослідження.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 реалізовано своє право на відшкодування шкоди, завданої ДТП, шляхом пред'явлення позову до страховика, який заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19.12.2017 у справі №295/13925/17 задоволено, шкода не перевищує ліміт відповідальності страховика, а позивачем не надано доказів неможливості виконання зазначеного рішення.

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає встановленим судом обставинам справи та ґрунтується на чинному законодавстві, яке правильно застосував суд першої інстанції до спірних правовідносин.

Враховуючи ту обставину, що ПрАТ «Європейський Страховий Союз» не припинило своєї діяльності, доводи ОСОБА_1 про те, що суд не врахував неможливості виконання страховиком заочного рішення Богунського районного суду м.Житомира від 19.12.2017, унаслідок відсутності у нього майна та грошових коштів, є безпідставними.

Посилання ОСОБА_1 на відсутність у нього наміру повторно звертатися до виконавчої служби з виконавчим листом, на правильність ухваленого рішення не впливає. Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що, повернення виконавчого документа стягувачу за його письмовою заявою (п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»), не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання (ч. 5 ст. 37 цього Закону).

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 самовільно залишив місце ДТП, не повідомив страховика про дану подію, страховиком не прийнято рішення про виплату йому страхового відшкодування та про те, що порушення його прав відповідачем у зв'язку із не відшкодуванням завданих збитків триває, не мають правового значення для вирішення даного спору, враховуючи наявність чинного судового рішення про стягнення спірної суми зі страховика.

Оскільки ОСОБА_1 обрав спосіб захисту свого порушеного права шляхом звернення з позовом до страхової компанії, і цей позов задоволено, посилання на абсолютне право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем, як на підставу для задоволення його позову до ОСОБА_2, є помилковим.

Крім того, такі доводи позивача суперечать правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 04 липня 2018 року у провадженні №14-176цс18, відповідно до якої відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов'язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивач поніс певні моральні страждання, які полягають у пошкодженні належного йому автомобіля, порушення звичайного способу життя.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги про неправильне визначення розміру такого відшкодування вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції врахував характер і тривалість моральних страждань ОСОБА_1, їх наслідки, істотність вимушених змін в житті позивача, у тому числі, пов'язаних із захистом його прав, врахував принципи розумності, справедливості та пропорційності, визначені ст. ст. 23, 1167 ЦК України та роз'ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4. Висновки суду у цій частині в повній мірі відповідають обставинам справи та дослідженим судом доказам.

Доводи ОСОБА_1 щодо безпідставного стягнення з нього на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу є безпідставними з огляду на наявність відповідного договору, укладеного відповідачем з адвокатом, акту наданих послуг від 04.09.2018 з детальним описом робіт та наданих послуг, виконаних адвокатом, та квитанції про їх оплату відповідачем (а.с.110, 128-129). Вирішуючи питання про стягнення таких судових витрат, суд першої інстанції правильно виходив з принципу покладення судових витрат на сторону пропорційно розміру задоволених вимог. Посилання позивача на те, що оплата послуг адвоката здійснена після ухвалення судового рішення, не може бути підставою для скасування рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку із розглядом справи можуть бути подані до закінчення судових дебатів або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається із матеріалів справи, справа розглянута без участі сторін, проте адвокат відповідача у клопотанні про розгляд справи у його відсутність зазначив про необхідність прийняття рішення щодо стягнення судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу (а.с. 127).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 03 грудня 2018 року.