Постанова

Іменем України

26 березня 2018 року

м. Київ

справа № 761/39331/15-ц

провадження № 61-8208 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Державне агентство резерву України, Український державний науково-дослідний інститут «Ресурс»,

треті особи: Київська міська державна адміністрація, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного агентства резерву України на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року у складі судді Гуменюк А. І. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2017 року у складі колегії суддів: Кравець В. А., Махлай Л. Д., Мазурик О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державного агентства резерву України, Українського державного науково-дослідного інституту «Ресурс» (далі - УкрНДІ «Ресурс»), треті особи: Київська міська державна адміністрація, ОСОБА_5, про визнання звільнення та наказу про звільнення незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що 27 грудня 2011 року його призначено на посаду генерального директора державної установи «Український науково-дослідний інститут «Ресурс», та 15 листопада 2012 року переведено на посаду генерального директора державної установи Державного агентства резерву України Українського державного науково-дослідного інституту нанобіотехнологій та ресурсозбереження (далі - УкрНДІНанобіотехнологій), правонаступником якого є УкрНДІ «Ресурс», згідно з контрактом № 52/12 від 15 листопада 2012 року строком на 5 років (з

15 листопада 2012 року по 14 листопада 2017 року).

Наказом Державного агентства резерву України № 206-к від 17 листопада

2015 року його звільнено з посади генерального директора УкрНДІНанобіотехнологій, за невиконання обов'язків, передбачених умовами контракту за пунктом 8 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та припинено дію контракту від 15 листопада

2012 року № 52/12.

Зазначав, що звільнення з займаної ним посади відбулось у період, коли він знаходився на лікарняному, а також в порушення пункту 5.3 контракту, відповідно до якого керівник може бути звільнений з посади, а контракт розірваний з ініціативи органу управління майном до закінчення терміну його дії за попереднім погодженням Вченої ради та колективу наукових працівників УкрНДІНанобіотехнологій, згоди на яке відповідачем не отримано, як і не погоджено його звільнення з головою Київської міської державної адміністрації. При цьому відповідач у наказі про звільнення взагалі не зазначив, які конкретно умови контракту були ним порушені або не виконанні.

Посилаючись на наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати незаконним звільнення його з посади генерального директора державної установи Державного агентства резерву України - УкрНДІНанобіотехнологій за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, оформлене наказом № 206-к від 17 листопада 2015 року; поновити його на посаді генерального директора УкрНДІНанобіотехнологій з дати видання наказу

№ 206-к від 17 листопада 2015 року; стягнути з УкрНДІ «Ресурс» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 листопада 2015 року по

16 серпня 2016 року в сумі 109 457 грн 00 коп.; визнати наказ Державного агентства резерву України № 139 від 20 жовтня 2015 року «Про проведення службової перевірки» (зі змінами від 29 жовтня і 10 листопада 2015 року) незаконним; стягнути із Державного агентства резерву України на відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, у сумі 10 231 грн 89 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ Державного агентства резерву України № 206-к від

17 листопада 2015 року «Про звільнення ОСОБА_4 з посади генерального директора УкрНДІНанобіотехнологій.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_4 з посади генерального директора УкрНДІНанобіотехнологій та поновлено його на посаді генерального директора УкрНДІ «Ресурс» з 17 листопада 2015 року.

Стягнуто із УкрНДІ «Ресурс» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 109 457 грн 00 коп. (сума зазначена без утримання податку з доходів та інших обов'язкових платежів), з індексацією, а також на відшкодування моральної шкоди 10 231 грн 89 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та присудження виплати заробітної плати у межах платежу за один місяць.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення позивача відбулося з порушенням процедури, визначеної у контракті, а саме за відсутності попереднього погодження Вченої ради та колективу наукових працівників УкрНДІНанобіотехнологій. Крім того його звільнення не було погоджено і з виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд враховував характер і обсяг душевних страждань, тяжкість вимушених змін у житті позивача, вимоги розумності та справедливості.

Суд відмовив у задоволенні вимог про визнання незаконним наказу Державного агентства України № 139 від 20 листопада 2015 року «Про проведення службової перевірки», з урахуванням внесених змін, посилаючись на те, що видання такого наказу є правом відповідача на з'ясування обставин щодо наявності порушення трудової дисципліни керівником установи та належного виконання ним своїх обов'язків.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2017 року апеляційну скаргу Державного агентства резерву України відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про порушення відповідачем процедури звільнення позивача, у зв'язку з чим він підлягає поновленню на роботі та має право на відшкодування моральної шкоди, є законним та обгрунтованим.

У грудні 2017 року Державне агентство резерву України звернулось із касаційною скаргою, у якій просило скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду

м. Києва від 11 липня 2017 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що судами попередніх інстанцій не ураховано численні порушення ОСОБА_6 норм чинного законодавства за час перебування його на посаді генерального директора УкрНДІ «Ресурс», та що його звільнення відбулось з дотримання процедури, встановленої статутом УкрНДІ «Ресурс». Крім того суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності представника відповідача, безпідставно відхиливши клопотання Державного агентства резерву України про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки його представника, чим порушив його процесуальні права .

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у редакції, що набрала чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення постановлені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15 листопада 2012 року між Державним агентством резерву України та ОСОБА_4 укладено контракт

№ 52/12, за умовами якого позивач був призначений на посаду генерального директора УкрНДІНанобіотехнологій (з 26 лютого 2016 року - УкрНДІ «Ресурс) терміном на п'ять років, з 15 листопада 2012 року по 14 листопада 2017 року.

Наказом Державного агентства резерву України № 206-к від 17 листопада

2015 року ОСОБА_4 звільнено з посади директора УкрНДІНанобіотехнологій за систематичне невиконання керівником без поважних причин обов'язків, передбачених пунктом 5.3 контракту, за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, дію контракту № 52/12 від 15 листопада 2012 року припинено

17 листопада 2015 року.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Пунктом 5.3 контракту № 52/12 від 15 листопада 2012 року, укладеного між УкрНДІНанобіотехнологій та ОСОБА_4, передбачено, що керівник може бути звільнений з посади, а контракт розірваний з ініціативи органу управління майном до закінчення терміну його дії за попереднім погодженням Вченої ради та колективу наукових працівників УкрНДІНанобіотехнологій серед іншого у разі: систематичного невиконання керівником без поважних причин обов'язків покладених на нього контрактом; одноразового грубого порушення керівником законодавства чи зобов'язань, передбачених контрактом, у результаті чого для установи настали значні негативні наслідки; систематичне (більше двох разів) ігнорування керівником вимог нормативно-правових актів з питань техніки безпеки, охорони праці, пожежної безпеки.

У наказі про звільнення позивача зазначені наступні підстави: акт службової перевірки за фактами щодо порушень вимог законодавства України при здійсненні поточного управління (керівництва) державною установою УкрНДІНанобіотехнологій генеральним директором ОСОБА_4 від

16 листопада 2015 року; службова записка Відділу фінансово-економічного аналізу від 19 жовтня 2015 року № 125/0/6-15; доповідна записка Сектору з питань мобілізаційного завдання, відомчої воєнізованої охорони, пожежної безпеки та охорони праці від 28 жовтня 2015 року № 131/0/6-15; лист Держрезерву від 4 листопада 2015 року № 3277/0/4-15.

Судами попередніх інстанцій установлено, що за наслідками проведеної службової перевірки встановлено порушення ОСОБА_4 умов контракту,зокрема щодо договорів оренди, відповідального зберігання, надання послуг, укладених УкрНДІНанобіотехнологій, які як встановлено комісією є фактично договорами найму (оренди), відсутність погодження Держрезерву та Фонду держмайна на укладення таких договорів, не надходження оплати за договорами, що призвело до невиконання плану надходжень від додаткової господарської діяльності, щодо порушення вимог трудового законодавства в частині оформлення працівників, ведення особових справ та табелів робочого часу, невиконання плану надходжень від додаткової діяльності, порушення питань воєнізованої охорони та питань пожежної безпеки.

12 жовтня 2015 року Головою Державного агентства резерву України направлено лист Вченій раді та колективу наукових працівників УкрНДІНанобіотехнологій, в якому він відповідно до пункту 7.4 розділу 7 статуту УкрНДІНанобіотехнологій та відповідно до пункту 5.2 розділу 2 контракту

№ 52/12 від 15 листопада 2012 року, просив погодити звільнення

ОСОБА_4 з посади генерального директора УкрНДІНанобіотехнологій, за невиконання обов'язків передбачених умовами контракту. Зборами наукових працівників УкрНДІНанобіотехнологій від 15 жовтня 2005 року, та на засіданні Вченої ради науково-дослідного інституту від 15 жовтня 2015 року прийнято рішення про ненадання згоди на звільнення ОСОБА_4 з посади генерального директора УкрНДІНанобіотехнологій.

Крім того, листами від 9 жовтня 2015 року та від 4 листопада 2015 року, Державне агентство резерву України зверталось до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про погодження звільнення ОСОБА_4 з посади генерального директора УкрНДІНанобіотехнологій, на які Київська державна адміністрація повідомила, що питання про надання погодження на його звільнення буде розглянуто після отримання погодження Вченою радою та колективом наукових працівників.

Ураховуючи, що звільнення позивача з посади генерального директора УкрНДІНанобіотехнологій за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України було здійснене без дотримання встановленої контрактом процедури, а саме без погодження з Вченою радою та колективом наукових працівників УкрНДІНанобіотехнологій, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для скасування оспорюваного наказу про звільнення позивача, поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суди першої та апеляційної інстанцій правильно керувались положеннями статті 237-1 КЗпП України, урахували характер та обсяг душевних страждань, завданих позивачу внаслідок його звільнення без дотримання встановленої процедури, тяжкість вимушених змін у житті позивача, а також вимоги розумності і справедливості, у зв'язку із чим дійшли обгрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у розмірі двох середньомісячних заробітних плат у сумі 10 231 грн 89 коп.

Доводи касаційної скарги про не урахування судами попередніх інстанцій, дотримання відповідачем процедури звільнення позивача, передбаченої пунктом 7.2 статуту УкрНДІ «Ресурс», зміни до якого внесені наказом Державного агентства резерву України № 133 від 21 жовтня 2015 року, є безпідставними, з огляду на те, що позивач був звільнений відповідно до пункту 5.3 контракту, умовами якого передбачено можливість звільнення керівника лише за попереднім погодженням Вченої ради та колективу наукових працівників УкрНДІНанобіотехнологій. Зміни до зазначеного пункту контракту, у зв'язку зі змінами до статуту УкрНДІ «Ресурс» від 21 жовтня 2015 року, сторонами не внесено.

Не є підставою для скасування оскаржуваних рішень і доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції принципу змагальності сторін при перегляді справи в апеляційній інстанції за відсутності представника Державного агентства резерву України.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України 2004 року суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах доводів апеляційної скарги. Клопотання Державного агентства резерву України, про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю направлення одного із своїх представників до суду через відрядження основного представника та участь інших представників у судових засіданнях судів різних ланок та областей України було розглянуто судом апеляційної інстанції, та за відсутності переконливих доводів і відповідних доказів відхилено. При цьому Державне агентство резерву України не вказало як неявка в судове засідання його представника вплинула на законність та обгрунтованість рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи, що судами першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно з'ясовані фактичні обставини справи, надано належну правову оцінку зібраним у справі доказамта правильно застосовано норми матеріально права, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного агентства резерву України залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник