Справа № 454/3192/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2018 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

при секретарі Баран О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сокаля цивільну справу за позовом керівника ОСОБА_1 місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації та Лікувально-профілактичної установи "Волинська обласна клінічна лікарня" до ОСОБА_2 про відшкодування витрат лікувальних закладів на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення-,

в с т а н о в и в:

Представник позивачів ОСОБА_1 місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації та Лікувально-профілактичної установи "Волинська обласна клінічна лікарня" звернулась в суд до ОСОБА_2 про відшкодування витрат лікувальних закладів на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення з наступних підстав:

Вироком Сокальського районного суду Львівської області від 05.05.2017 року по справі №454/1264/16-к, який набрав законної сили визнано винним ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання за ч.1 ст. 122 КК України у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 104 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбуття призначеного судом покарання та встановлено іспитовий строк терміном 1 рік.

Так, вироком суду встановлено, що відповідач ОСОБА_2 31 січня 2016 року приблизно о 00:30 годин, маючи умисел на умисне спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись поблизу приміщення ОСОБА_3 в с. Скоморохи Сокальського району Львівської області, на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_4 один удар кулаком правої руки в ліву нижню частину обличчя, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому щелепи в ділянці лівого кута, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров'я, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.І ст. 122 КК України.

Як вбачається з листа Лікувально-профілактичної установи «Волинська обласна клінічна лікарня» №841/2-10.16 від 22.04.2016 року ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в стоматологічному відділенні з 01.02.2016 року по 05.02.2016 року протягом 4 ліжкоднів.

При цьому, загальна сума затрачених коштів на лікування ОСОБА_5 Лікувально-профілактичною установою «Волинська обласна клінічна лікарня» становить 1207,72 грн. та станом на день предявлення позову ОСОБА_2 не відшкодовані.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1206 Цивільного кодексу України, особа, що вчинила злочин зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину.

Частиною 3 цієї статті визначено, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Окрім того, відповідно до п. З постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року .

Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Відповідно до п. 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року (надалі Порядок) сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжкоднів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день.

Витрати, які з вини ОСОБА_2 здійснені Лікувально - профілактичною установою «Волинська обласна клінічна лікарня» на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, негативно впливають на фінансування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина та в галузі охорони здоровя та забезпечення повязаних з ними державних гарантій, що і є підставою для звернення прокурором в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів.

Відповідно до статуту Лікувально-профілактичної установи «Волинська обласна клінічна лікарня» в межах повноважень наданих Статутом, лікарня має право набувати майнові права, укладати угоди, договори, нести обовязки, бути позивачем та відповідачем в судах.

Разом з цим, Волинська обласна клінічна лікарня не здійснює захист інтересів держави, оскільки до цього часу позов про стягнення витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_4, який потерпів від злочину у сумі 1207 гривень 72 копійки до суду не предявлений та відповідні витрати на користь Волинської обласної клінічної лікарні не відшкодовані..

В судове засідання представники позивачів не прибули, однак подали заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, однак подав заяву щоб позов слухати у його відсутності, просить позов задоволити.

Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав:

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 89 Бюджетного Кодексу України до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать, окрім іншого, видатки на охорону здоров'я.

Відповідно до ч. З ст. 28 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, чи шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, або за місцем завдання шкоди.

Оскільки, злочин відповідачем вчинено на території Сокальського району, тому вказана цивільна справа підсудна Сокальському районному суду Львівської області.

Відповідно до п. п. 2, 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, також у справах про відшко¬дування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

На органи прокуратури, відповідно до п. З ч. 1 ст. 131-1 Конституції України та ст. 56 ЦПК України покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно до Вироку Сокальського районного суду Львівської області від 05 травня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним за ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст. 104 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбуття призначеного судом покарання та встановлено іспитовий строк терміном 1 рік.

Відповідно до Довідки виданої Волинською обласною клінічною лікарньою вбачається, що ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в стоматологічному відділенні з 01.02.2016 року по 05.02.2016 рік, також повідомили, що у нього був перелом нижньою щелепи.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що позов слід задоволити та стягнути з ОСОБА_2 на користь Волинської обласної державної адміністрації до обласного бюджету Волинської області витрати понесені Лікувально-профілактичною установою «Волинська обласна клінічна лікарня» на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_4 у розмірі 1207 (одна тисяча двісті сім) гривень 72 копійки перерахувавши їх на розрахунковий рахунок 0264 в ГДКУ у Волинській області, МФО 803014, ЗКГТО 01983163.

Керуючись ст.ст.5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265,280,282 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Волинської обласної державної адміністрації до обласного бюджету Волинської області витрати понесені Лікувально-профілактичною установою «Волинська обласна клінічна лікарня» на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_4 у розмірі 1207 (одна тисяча двісті сім) гривень 72 копійки перерахувавши їх на розрахунковий рахунок 0264 в ГДКУ у Волинській області, МФО 803014, ЗКГТО 01983163.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: О. А. Веремчук