АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року місто Київ.

Справа № 761/33098/16

Апеляційне провадження № 22-ц/796/3159/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого -Желепи О.В.,

суддів: Іванченко М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Задерей І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року про відмову в роз'ясненні ухвали, постановленої в приміщенні суду в місті Києві у складі судді Савицького О.А. (інформація про час постановлення ухвали та дату складання повного тексту ухвали відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИВ:

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.11.2017 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про роз'яснення ухвали суду від 04 жовтня 2017 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету, спору: ОСОБА_3, про стягнення збитків.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати.

В скарзі посилався на те, що ухвала суду є незаконною та підлягає скасуванню. Також вказував на те, що висновок суду, що ухвала Шевченківського районного суду м.Києва від 04.10.2017 року не підлягає роз'ясненню є безпідставним та суперечить положенням ст. 221 ЦПК України (в редакції, що діяв на момент постановлення оскаржуваної ухвали).

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка вказувала на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою. Ухвалу суду постановлено відповідно до норм процесуального закону, а наявна в ній описка виправлена у встановленому законом порядку. Також вказувала на те, що дії відповідача свідчать про свідоме затягування судового розгляду з метою уникнення відповідальності за завдану шкоду.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи скарги підтримав.

Позивач проти задоволення скарги заперечувала.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що увересні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 04.10.2017 року відмовлено представнику відповідача ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

25.10.2017 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з письмовим клопотанням, у якому просив суд у порядку ст. 221 ЦПК України, роз'яснити вищевказану ухвалу суду від04.10.2017 року в даній справі, а саме: щодо врахування судом обґрунтування необхідності зупинення провадження у справі в зв'язку із наявністю справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування наказу та визнання недійсним свідоцтва про право власності; щодо причин посилання під час вирішення питання про зупинення провадження на справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.11.2017 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про роз'яснення ухвали суду від 04 жовтня 2017 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, про стягнення збитків.

Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання, місцевий суд виходив з того, що ухвала від 06.11.2017 року не є тим судовим рішенням, яке відповідно до положень ЦПК України піддягає роз'ясненню, а допущена в ній описка підлягає виправленню в порядку ст. 219 ЦПК України.

Апеляційний суд вважає, що такий висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та в повній мірі відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства України, виходячи з наступного:

Відповідно до положень ч. 1 ст. 221 ЦПК України, (в редакції ЦПК України, що діяв на момент постановлення ухвали), якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Системний аналіз змісту зазначеної норми права свідчить про те, що роз'ясненню підлягають виключно тільки рішення суду ухвалені по суті позовних вимог.

Така позиція міститься у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», де зазначено, що відповідно до статті 221 ЦПК України роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання.

Доводи про помилковість висновків суду з приводу відсутності обов'язку суду роз'яснювати всі судові рішення не відповідають вимогам закону, так як відповідно до ст. 221 ЦПК України роз'ясненню підлягають виключно тільки рішення суду ухвалені по суті позовних вимог, тобто судові рішення, які набрали законної сили та можуть бути пред'явлені до примусового виконання.

В даному випадку, відповідач просив роз'яснити ухвалу про відмову в зупиненні провадження, яка не є тим судовим рішенням яке можна пред'явити до виконання.

Також, апеляційний суд виходить з того, що подаючи заяву про роз'яснення ухвали, відповідач фактично вказував на те, що в ухвалі допущено описку, яка була виправлена ухвало Шевченківського районного суду міста Києва від 22.11.2017 року. Тобто обставини, які були незрозумілими в ухвалі усунуті шляхом виправлення описки.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи наведені в апеляційній скарзі не можуть бути підставою для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року, при цьому апеляційний суд погоджується з доводами наведеним у відзиві на апеляційну скаргу, оскільки перевіривши матеріали справи не встановлено порушень, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали.

Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 382- 384, 389 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 04 квітня 2018 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді: Рубан С.М.

Іванченко М.М.