"22" червня 2018 р. Справа № 150/255/18
Провадження по справі №2/150/107/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2018 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Суперсона С. П.,

за участі секретаря Горбей О.М.,

розглянувши у підготовчому провадженні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Саїнської сільської ради Чернівецького району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Саїнської сільської ради Чернівецького району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10.01.2005 помер її чоловік ОСОБА_2 Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Краса Поділля», розміром 2,15 га, розташованої на території Саїнської сільської ради Чернівецького району Вінницької області. Спадкоємці майна померлого відмовилися від своєї частки у спадковому майні, а тому позивач є єдиною спадкоємицею за законом. Звернувшись до державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, останнім було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, так як для видачі свідоцтва спадкоємиці потрібно було витребувати спадкову справу з Хрустальнинської державної нотаріальної контори, що знаходиться на території, яка тимчасово непідконтрольна владі України, і з якою немає поштового звязку, тому неможливо встановити коло спадкоємців.

За таких обставин, ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити свої спадкові права в позасудовому порядку.

Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити.

Представник відповідача - сільський голова Саїнської сільської ради ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника сільської ради, зазначивши, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

10 січня 2005 року помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08 лютого 2005 року серії 1-АП №279173.

Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Краса Поділля», розміром 2,15 га, розташованої на території Саїнської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН №0121514.

Спадкоємцями мана померлого є його дружина ОСОБА_1, дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_5, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Саїнської сільської ради Чернівецького району Вінницької області від 30.08.2018 №437.

Відповідно до заяв ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від 20.05.2011, посвідчених секретарем Саїнської сільської ради ОСОБА_6 останні відмовилися від своєї частки в спадковому майні.

Звернувшись до державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, останнім було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, так як для видачі свідоцтва спадкоємиці потрібно було витребувати спадкову справу з Хрустальнинської державної нотаріальної контори, що знаходиться на території, яка тимчасово непідконтрольна владі України, і з якою немає поштового звязку, тому неможливо встановити коло спадкоємців.

Попри це, коло спадкоємців ОСОБА_2 підтверджується зазначеною вище довідкою, виданою виконкомом Саїнської сільської ради Чернівецького району Вінницької області.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з частиною другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третяст. 1223 ЦК).

У силу вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1298 ЦК, частина десята статті 67 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно з частиною першою статті 67 Закону України «Про нотаріат»свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Відповідно до п. 4.9. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Мінюсту України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отримати свідоцтво про право на спадщину я не змогла, оскільки на території смт. Хрустальне Луганської області, де здійснювала свою діяльність державна нотаріальна контора, проводиться антитерористична операція.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» смт. Хрустальне Луганської області відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Зазначені обставини в свою чергу унеможливлюють витребування заведеної Хрустальнинською державною нотаріальною конторою спадкової справи, та в подальшому видачі Рубіжанською державною нотаріальною конторою свідоцтва про спадщину.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.4 розділу 2 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та розяснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження.

Тобто, повторне заведення в теперішній час спадкової справи органами нотаріату, які здійснюють свої повноваження на території, яка контролюється органами державної влади України, є неможливим.

Відповідно до частини 1 статті 91 Закону України від 02 версеня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (в редакціїЗакону України від 12 лютого 2015 року № 189-VIII), який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів.

Кабінетом Міністрів України 15 квітня 2015 року № 210 затверджено Порядок реєстрації деяких спадкових справ у Спадковому реєстрі, який визначає процедуру реєстрації у Спадковому реєстрі спадкових справ заведених на підставістатті 91 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проте, зазначений Порядок не врегулював процедуру оформлення права на спадкування у разі, якщо спадкова справа заведена нотаріусом раніше і залишилася на території, на якій органи державної влади в теперішній час тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Тобто, матеріалами справи доведено, що на теперішній час, позивач з незалежних від неї причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитися спадковим майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

У статті першій Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України»: «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (рішення у справі «Бейелер проти Італії», заява №33202/96).

У справі «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України» (Заява № 19336/04) Європейський Суд зазначив: «Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення «Вістіньш і Перепьолкінс проти Латвії» (заява N 71243/01);…. перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс протии Греції», заява N 31107/96). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш протии Франції», від 22 вересня 1994 року, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50).

Проте в порушення статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу Конвенції право власності позивача на спадкове майно порушено через тимчасову окупацію окремих районів Луганської області, проведенням на території Луганської області антитерористичної операції, позивач вже декілька років з незалежних від неї причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, є зокрема, визнання права.

Відповідно до п. 23 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленному цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

З огляду на викладене, враховуючи, що на даний час територія смт. Хрустальне Луганської області тимчасово окупована та Державою Україна не контролюється і будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, суд приходить до висновку, що позивач позбавлена можливості одержати свідоцтво про право на спадщину за законом у державного нотаріуса Хрустальнинської державної нотаріальної контори Луганської області, де була заведена спадкова справа; позбавлена можливості відкрити спадкову справу у іншого нотаріуса на материковій частині України, оскільки спадкова справа була належним чином відкрита та внесена у спадковий реєстр в смт. Хрустальне Луганської області за законодавством України; позбавлена можливості в будь-який спосіб зобов'язати нотаріуса передати спадкову справу до нотаріусів материкової частини України.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які засвідчують його право власності.

Потреба захисту права власності в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України, виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, та передумовою застосування якого є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач, дотримавшись всіх вимог чинного законодавства України, які діяли на час відкриття спадщини, що регулюють правовідносини у спадкуванні, прийняла спадщину у порядку, передбаченому ст.1269 ЦК України, звернувшись до нотаріуса держави Україна з заявою про прийняття спадщини, а відтак набула право на спадкове майно, але фактично реалізувати своє право не має можливості за обставин, які не залежать від її волі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.392,1269 ЦК України; ст. ст. 4, 11, 209, 247, 263,264, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Саїнської сільської ради Чернівецького району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) задоволити .

Визнати в порядку спадкування за ОСОБА_1, право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Краса Поділля», розміром 2,15 га, розташовану на території Саїнської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, що належало померлому 10.01.2005 ОСОБА_2, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0121514.

Рішення може бути оскаржено на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ С.П. СУПЕРСОН