Справа № 585/331/18
Номер провадження 2/585/375/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 року Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді В.О. Шульги, при секретарі М.В. Шунько, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 і просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування належною йому на праві приватної власності квартирою №15 в будинку №5 по вул. Центральній в с. Рогинці Роменського району Сумської області. В обґрунтування позову вказав, що на підставі свідоцтва про право на спадину за законом, виданого 09 жовтня 2017 року, йому належить квартира АДРЕСА_1. В зазначеній квартирі зареєстрований, але понад рік без поважних причин відповідач ОСОБА_2 не проживає. Відповідач доводиться йому племінником і з 2013 року по даний час постійно без поважних причин у квартирі не проживає. Так як відповідач залишається зареєстрованим у квартирі, то створює перешкоди по володінню, користуванню та розпорядженню його власністю, тобто порушує його законне право на житло. Вважає, що з зазначених підстав відповідач втратив право на користування житлом належною йому квартирою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав. Просив виписати відповідача та закрити справу.

Представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав та просив задоволити, підтвердив обґрунтування вказані в позові.

Відповідач ОСОБА_2 відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Судом встановлено, що власником квартири під № 15 в будинку під № 5 по вул. Центральній в с. Рогинці Роменського району Сумської області, з 9 жовтня 2017 року, є ОСОБА_1, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме про реєстрацію права власності.

З довідки Рогинської сільської ради №472 від 29 вересня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, але фактично не проживає за цією адресою з 2013 року згідно акту від 29.09.2017 року.

Відповідно копії акту, без дати, ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3, але не проживає за вказаною адресою з 2013 року. За несплату води, газу, електропостачання було відключено і опечатано.

Згідно довідки Рогинської сільської ради від 01.02.2018 №02-19/57 ОСОБА_2 дійсно зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_4, але не проживає за вищевказаною адресою з 2014 року. Інформація надана на підставі запису в погосподарській книзі № 8, номер ОПО 0361-1 на 2016-2020 роки.

Наведені факти свідчать, що між сторонами виник спір про право користування житлом і усунення перешкод в його реалізації. При вирішенні спору, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, суд виходить з положень ст. ст. 391, 405 ЦК України на які посилається позивач обґрунтовуючи позовні вимоги.

Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Зважаючи на характер спору, суд при його вирішенні, також застосовує ч. 3 ст. 9, ст. 64, ст. 156 ЖК України.

Частина 3 ст. 9 ЖК України передбачає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

В ч.2, ч.3 ст. 64 ЖК України визначено, що до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому будинку, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 2 грудня 2010 року, Справа «Кривіцька та Кривіцький проти України» констатовано, що: « …п. 41 Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла… п. 43. Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування… Щоб захистити особу від свавілля, недостатньо забезпечити формальну можливість мати змагальне провадження для оскарження застосування положення закону в її справі. Якщо ухвалене в результаті судове рішення не містить обґрунтування або доказової бази, виникле втручання у гарантоване Конвенцією право може стати непередбачуваним та, як наслідок, не відповідати вимозі законності… п. 44. Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має бути зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою… Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції… п. 50.

Судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 з 9 жовтня 2017 року є ОСОБА_1

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши докази зібрані у справі, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд вважає позов не обґрунтованим і доходить висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Такий висновок суду склався з тих підстав, що позивачем не доведено тієї обставини, що ОСОБА_2 відсутній в квартирі понад один рік і добровільно її покинув без поважних причин. Надані позивачем письмові докази суд не може взяти до уваги, оскільки:

надана позивачем копія акту комісії щодо підтвердження відсутності відповідача не містить дати складання акту, даних щодо осіб які його підписали та підстав перевірки. При цьому суд не може визнати даний акт таким, що складений та виданий за зверненням позивача, оскільки позивач володіє квартирою з 9 жовтня 2017 року. Крім цього не зрозумілі правові підстави, з яких депутат сільської ради створив комісію з даного питання та склав відповідний акт;

в довідках Рогинської сільради містяться різні дані щодо періоду відсутності ОСОБА_2 за місцем проживання, так в довідці від 29.09.2017 року вказано що він фактично не проживає з 2013 року (мається посилання на акт від 29.09.2017 року), в той час як в довідці наданій суду сільською радою вказано що ОСОБА_2 не проживає за вказаною адресою з 2014 року ( мається посилання на по господарську книгу).

Крім цього, в матеріалах справи відсутні будь-які дані про наявність чи відсутність в кв. № 15 б. № 5 по вул. Центральній в с.Рогинці Роменського р. речей відповідача.

Окремо суд відмічає й ту обставину, що позивач володіє квартирою з 9 жовтня 2017 року, а до суду звернувся 29 січня 2018 року, через три місяці з дня набуття права власності.

За таких обставин, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку передбаченому п. 15.5.) Перехідних положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя… підпис.

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_4