06.12.2018 637/930/18
РІШЕННЯ

Іменем України

03 грудня 2018 року с.м.т.Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - Тордія Е.Н. секретар судових засідань - ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщені Шевченківського районного суду Харківської області цивільну справу №637/930/18 (2/637/313/18) за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Шевченківської селищної ради Харківської області про поновлення строку за для звернення до суду, встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

участь у справі приймали: представник позивача ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

03 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з вищевказаною позовною заявою.

У судовому засіданні представник позивача яка діє на підставі довіреності, просила позов задовольнити. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15 лютого 2006 року, померла ОСОБА_5. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 4.84 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Шевченківської селищної ради Харківської області; квартири №2, розташованої по вул.Жовтневій, 22 в с.Огурцівка Шевченківського району Харківської області. Спадкоємцем після смерті останньої був її син ОСОБА_6, який постіно мешкав зі своєю бабусею ОСОБА_5, до дня її смерті, хоча і був зареєстрований за яншою адресою.

10 січня 2014 року ОСОБА_6, помер. ОСОБА_5 була людиною похилого віку, постійно потребувала допомоги тому батько позивача переїхав до своєї бабусі, доглядав її, вони вели спільне господарство, він підтримував її будинок в належному стані. Після смерті бабусі здійснив її поховання, та отримав особисті речі бабусі. Окрім того користувався будинком, городом, садом, вважав, що отримав спадщину. На вищезазначене майно ОСОБА_5 склала заповіт яким все своє майно заповідала ОСОБА_6.

Позивач був зареєстрований та проживав в будинку батька ОСОБА_6. Після його смерті в ході збирання документів були виявлена розбіжність в заповіті складеному на імя його батька, а саме: заповідач ОСОБА_5 заповідала все своє майно на імя ОСОБА_7, тоді як в інших правовстановлюючих документах (в його свідоцтві про народження та свідоцтві про смерть батька) прізвище батька вказане як ОСОБА_6.

Звернувшись до нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, враховуючи вищевказані обставини ,та запропоновано звернутися до суду за визнанням його права.

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_6, на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний термін не заявляв про відмову від спадщини .Враховуючи той факт ,що він знаходився в АТО і не міг вчасно звернутися до нотаріальної контори, пропустив строк звернення. Тому він звернувся до суду з даним позовом про поновлення строку за для звернення до суду, встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

До участі у справі була залучена ОСОБА_3 , яка в судове засідання не зявилася надала до суду письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності. Проти задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_2 не заперечула. Від прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_6, відмовилася на користь ОСОБА_2

Представник відповідача: Шевченківської селищної ради Харківської області, в судове засідання не зявився надав письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення вимог ОСОБА_2 не заперечував.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Кожна особа згідно ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожана особа має право на судовий захист. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження (серія І-ВЛ № 334316, виданого Шевченківським райвідділом реєстрації громадянського стану Харківської області від 25 жовтня 1995 року) позивач по справі народився, 26 вересня 1995 року, його батьками вказані відповідно: ОСОБА_6, ОСОБА_3.

Свідоцтвом про смерть (серія 1-ВЛ № 058368, яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківскього РУЮ Харківської області від 16 лютого 2006 року) засвідчено той факт, що 15 лютого 2006 року, померла ОСОБА_5.

За своє життя ОСОБА_5 отримала державний акт на право приватної власності на землю ( серія І-ХР №068168 від 5 грудня 2002 року ) зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №107, площею 4.84 га в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Шевченківскьої селищної ради Харківської області.

Окрім того мала право власності на квартиру №2 , що розташована за адресою: Харківська область Шевченківський район с.Огурцівка по вул.Жовтневій, 22 , згідно свідоцтва про право власності на житло №55 від 03 червня 1996 року.

ОСОБА_5 залишила заповіт, посвідчений секретарем Петропільскої сільської ради Шевченківського району Харківської області 5 липня 2002 року, за реєстровим № 48, яким заповідала все своє майно у власність ОСОБА_7, тобто батьку позивача. Заповіт не змінювався та ніким неоспорювався.

Після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_6, фактично спадщину прийняв за заповітом, так як проживав разом з нею до дня її смерті 15 лютого 2006 року, доглядав за нею, вели спільне господарство, а потім здійснив її поховання. ОСОБА_6 оформити спадщину не встиг бо 10 січня 2014 року помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (серія І-ВЛ № 427723 виданого відділом державної реєстарції актів цивільного стану реєстраційної служби Шевченківського РУЮ Харківської області 14 січня 2014 року).

З довідки № 1580 та № 1579 виданих виконавчим комітетом Шевченківської селищної ради Харківської області від 21 листопада 2018 року вбачається, що ОСОБА_5, була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня своєї смерті 15 лютого 2006 року. Інших осіб на день її смерті зареєстрованих не значиться.

Також зазначено, що згідно домової книги громадян ОСОБА_6, був зареєстрований за адресою: Харківська область с.м.т.Шевченкове АДРЕСА_1 до дня своєї смерті 10 січня 2014 року. На день смерті разом з ним за даною адресою зареєстровані: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 дружина; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 син; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 теща.

Допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_9, ОСОБА_10, пояснили, що добре знають позивача ОСОБА_2 та спадкодавців ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_5 померла на початку зими 2006 році. ОСОБА_6 є батьком позивача та онуком померлої, оскільки вони є їх односельцями, сусідами, підтвердили той факт, що ОСОБА_5 мала похилий вік, часто хворіла та потребувала стороннього догляду, в зв'язку з чим родина сина постійно проживав разом з бабусею, в її домоволодінні, розташованого в с.Огурцівка Шевченківського району Харківської області, до дня смерті, вони разом вели спільне господарство, ОСОБА_6 здійснював необхідний догляд за будинком (квартирою) та здійснив поховання спадкодавця. Також засвідчили ,що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є одна і та ж особа і є онуком померлої ОСОБА_5

Позивач ОСОБА_2 був призваний на військову службу 10 січня 2014 року прийняв військову присягу, перебував в зоні АТО продовжуючи військову службу до 17 березня 2017 року, що підтверджується записами в військовому квитку (серія АВ №196941 виданого 26 грудня 2013 року). Тому вчасно не міг звернутися до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до листа Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області № 582/02-17 від 01 листопада 2018 року, вбачається, що за зверненням позивача (представника) йому було роз'яснено, що ним було пропущено строк на прийняття спадщини, який встановлено статтею 1270 Цивільного кодексу України, не доведено факт прийняття спадщини, (факт проживання батька позивача разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини), та роз'яснено право на звернення до суду з метою вирішення даного питання.

З листа № 341/01-16 та витягів зі спадкового реєстру наданих приватним нотаріусом Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області від 11 жовтня 2018 року вбачається, що після смерті ОСОБА_5, яка померла 15 грудня 2006 року, спадкові справи не заводились, але за даним спадкового реєстру є наявним чинний заповіт, посвідчений від імені ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 Петропільською сільською радою Шевченківскього району Харківської області. Також після смерті ОСОБА_6, померлого 10 січня 2014 року, заповітів не залишено, спадкові справи не заводилися, відповідні свідоцтва нікому не видавалися.

Враховуючи надані до суду докази, відповідно до вищевказаних документів, також на підставі пояснень представника позивача, свідків, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_6, який помер 10 січня 2014 року є онуком ОСОБА_5, померлої 15 лютого 2006 року, та вважає доведений той факт, що на час відкриття спадщини вони мещкали разом, за адресою: Харківська область Шевченківський район с.Огурцівка вул,Жовтнева, 22 кв.2.

Також судом встановлено, що заповіт складений ОСОБА_5 від 05 липня 2002 року на імя ОСОБА_7 стосується ОСОБА_6, померлого 10 січня 2014 року року.

Статтею 293 ЦПК України передбачено, що суд в порядку непозовного цивільного судочинства може розглядати справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п.1, п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особи, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Частиною 2 ст.315 ЦПК України, зазначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення Факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

За змістом п. 3.22 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого 22 лютого 2012 року за № 282/20595, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті проживав разом із спадкодавцем.

Враховуючи дослідженні докази, також те, що встановлення зазначених фактів, має для позивача юридичне значення, оскільки відповідно до норм діючого законодавства він може мати право власності на земельну ділянку та квартиру, але відсутність підтвердження вказаних обставин може позбавити його вказаних прав суд вважає, що вимоги, щодо визнання факту спільного проживання ОСОБА_6 зі спадкодавцем ОСОБА_5 та той факт, що заповіт складений на імя ОСОБА_6 стосується ОСОБА_6 є доведеними та такими, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог стосовно визнання права вланості в порядку спадкування за законом суд дійшов наступного.

Відносини спадкування регулюються Цивільним кодексом України, який вступив у дію 01 січня 2004 року.

За правилами ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Відповідно до п. 4.15 Наказу Мін'юсту від 22 лютого 2012 року № 296/5 зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вказано, що видача свідоцтва, про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01липня 2004 року року № 1952-ІУ, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбаченол ,що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 1216 Цивільногол кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом відповідно до положень ст. 1261 Цивільного кодексу України мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1233 Цивільного кодексу України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 1 ст.1225 Цивільного кодексу України, передбачено ,що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За правилами ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець , який постійно проживав разом їз спадкодавцем на час відкриття спадщини , вважається таким ,що прийняв спадщину , якщо протягом строку встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 5 ст.1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову (зави) відповідачем (заінтересованими особами).

Виходячи з того, що відповідачами не заявлено про застосування судом строків позовної давності, суд вважає можливим поновити строки звернення до суду з позовом.

Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, також враховуючи, що позивач є спадкоємцем першої черги, визнання за ним права власності не порушає нічиїх інтересів, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 200, 206, 259, 268, 293, 315, 316 ЦПК України, ст.ст. 15,16, 328, 1216, 1218, 1220, 1258, 1225, 1233, 1235, 1261, 1268 Цивільного Кодексу України, ст. 41,55 Конституції України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-1V, п. 3.22 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого 22 лютого 2012 року за № 282/20595,пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» , суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Шевченківської селищної ради Харківської області про поновлення строку за для звернення до суду, встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк для звернення до суду за захистом його не визнаного права.

Встановити факт того, що заповіт складений ОСОБА_5 від 05 липня 2002 року на імя ОСОБА_7 стосується ОСОБА_6, померлого 10 січня 2014 року.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_6, померлого 10 січня 2014 року, разом зі спадкодавцем ОСОБА_5, на час відкриття спадщини, померлої 15 лютого 2006 року.

Визнати за ОСОБА_2, право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4.84 га, розташованої на території Шевченківської селищної ради Харківської області в порядку спадкування за законом після смерті, ОСОБА_6, померлого 10 січня 2014 року.

Визнати за ОСОБА_2, право власності на квартиру №2 в житловому будинку №22 розташовану по вул.Жовтневій в с.Огурцівка Шевченківського району Харківської області в порядку спадкування за законом після смерті, ОСОБА_6, померлого 10 січня 2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи,зазначений строк обчислюється з часу виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ