Постанова

Іменем України

29 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 796/163/2018

провадження №61-44851ав18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Штелик С. П.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу кредитної спілки «СуперКредит» на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року у складі судді Махлай Л. Д. у справі за заявою кредитної спілки «СуперКредит» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 07 червня 2018 року у справі за позовом кредитної спілки «СуперКредит» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року кредитна спілка «СуперКредит» (далі - КС «СуперКредит») звернулася до суду із заявою, у якій просила видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 07 червня 2018 року у справі № 22/18.

Заява мотивована тим, що 27 грудня 2014 року між КС «СуперКредит» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за яким остання отримала кредит у розмірі 16 500,00 грн.

Цього ж дня між позичальником та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за яким останній взяв на себе солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору. Кредитний договір та договір поруки містять третейське застереження, згідно з яким спори, пов'язані з цими договорами вирішуються шляхом розгляду їх Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок».

У зв'язку з тим, що боржник та поручитель не виконали належним чином умови договору, заявник звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» з позовною заявою до поручителя про стягнення заборгованості та рішенням цього суду позов задоволено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року у задоволенні заяви КС «СуперКредит» відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що виходячи з суб'єктного складу сторін та характеру спірних правовідносин, що були предметом розгляду у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» за позовом КС «СуперКредит» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також з того, що у цьому випадку третейський суд вирішив питання про стягнення заборгованості за кредитним договором, на який поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а не лише за договором поруки, оскільки сам по собі договір поруки не встановлює умов надання кредиту та його повернення, а є забезпечувальним зобов`язанням, сама ж заборгованість виникає з кредитного договору, а не з договору поруки, а тому цей спір не підвідомчий третейському суду. Також суд зазначив, що з наданих заявником матеріалів не вбачається, що склад суду для розгляду справи призначався відповідно до вимог Закону України «Про третейські суди».

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, КС «СуперКредит» подало до Верховного Суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року та постановити нову ухвалу про задоволення заяви, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що склад третейського суду був сформований відповідно до вимог Закону України «Про третейські суди»; поручитель не є споживачем.

Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

Відповідно до частини першої та третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Представник КС «СуперКредит» в судове засідання не прибув. Про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суд не повідомив.

ОСОБА_4 в судове засідання не прибув. Про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суд не повідомив.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 483 ЦПК України, питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду. Заява про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.

Суд першої інстанції встановив, що 27 грудня 2014 року між КС «СуперКредит» (кредитодавець), ОСОБА_5 (позичальник), ОСОБА_6, (поручитель), ОСОБА_4 (поручитель), ОСОБА_7 (поручитель) укладено кредитний договір, за яким ОСОБА_5 отримала кредит у розмірі 16 500,00 грн (а. с. 4).

Цього ж дня між КС «СуперКредит» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за яким останній взяв на себе солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору (а. с. 6).

Кредитний договір (пункт 7.2) та договір поруки (пункт 4.2) містять третейське застереження, згідно з яким спори, пов`язані з цими договорами вирішуються шляхом розгляду їх Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» відповідно до його регламенту.

30 грудня 2014 року між КС «СуперКредит» та ОСОБА_5 укладено додатковий договір до кредитного договору від 27 грудня 2014 року (а. с. 5).

У зв'язку з тим, що позичальник і поручитель не виконали умов кредитного договору позикодавець звернувся до третейського суду з позовною заявою до поручителя ОСОБА_4 про стягнення боргу, оскільки між сторонами існувала третейська угода у вигляді третейського застереження про передачу спору, який випливає з умов виконання договору на розгляд до третейського суду. Договір недійсним не визнався, третейське застереження не скасовувалося.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 07 червня 2018 року, сформованого відповідно до його Регламенту ухвалою голови Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» Логош Т. В. про формування складу третейського суду від 04 червня 2018 року, у складі одного третейського судді Логош Т. В. позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь КС «СуперКредит» частину тіла кредиту достроково в розмірі 12 477,41 грн; несплачені вчасно проценти станом на 25 квітня 2018 року у розмірі 4 461,19 грн; нараховану пеню за період з 28 березня до 25 квітня 2018 року в розмірі 642,78 грн; сплачений третейський збір в розмірі 1 700,00 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1 406,51 грн, що разом складає суму у розмірі 20 687,89 грн (а. с. 2-3).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції відступив від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2017 року у справі № 6-1153цс16 та від 24 травня 2017 року у справі № 6-580цс17, згідно з якими на спір про стягнення кредитної заборгованості з позичальника поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а на спір про стягнення цієї ж кредитної заборгованості з поручителя дія цього Закону не поширюється, та дійшов висновку про те, що спір у третейській справі, у якій заявник просить видати виконавчий лист, не підвідомчий третейському суду.

Зазначений висновок є помилковим та свідчить про неправильне застосування судом норм матеріального права.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу цієї статті доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), який придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Порука є способом забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором і має похідну правову природу від правовідносин, що виникають з кредитного договору.

Поручитель за змістом договору поруки не є споживачем послуг банку з кредитування, а, навпаки, є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника в договорі споживчого кредиту, тобто споживача.

Договір поруки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обов'язку найманого працівника, або договором про намір здійснити такі дії.

Отже, поручитель не може розглядатись у договорі поруки як споживач послуг банку, а тому в цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2017 року у справі № 6-1718цс18 та підстав для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України колегія суддів не вбачає.

Оскільки у цій справі договір поруки містить третейське застереження, то спір між банком і поручителем про стягнення заборгованості за кредитним договором, про виконання зобов'язань за яким останній поручився, підвідомчий третейському суду, отже, рішення третейського суду ухвалено в межах його повноважень.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанціїтакож виходив з того, що склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону.

Однак, суд першої інстанції неправильно застосував норму Закону України «Про третейські суди», в якій послався на процес формування складу третейського суду для вирішення конкретного спору, а не в постійно діючому третейському суді, оскільки справа розглядалася Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок».

Відповідно до частини третьої статті 16 Закону України «Про третейські суди» у постійно діючому третейському суді кількісний та персональний склад третейського суду визначається за правилами, встановленими регламентом третейського суду.

Відповідно до частини першої статті 17 того ж Закону формування складу третейського суду в постійно діючому третейському суді здійснюється в порядку, встановленому регламентом третейського суду.

Таким чином, зазначений висновок ґрунтується на припущеннях та не підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду виконуються зобов'язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню.

Суд установив, що ухвалене третейським судом рішення ОСОБА_4 добровільно не виконує, ніяких дій щодо погашення заборгованості не здійснює.

Відповідно до статті 486 ЦПК України суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо:

1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом;

2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними;

4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

5) третейська угода визнана недійсною;

6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом;

8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу;

9) третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Матеріали справи не містять умов, встановлених статтею 486 ЦПК України, не надано вказаних доказів й ОСОБА_4, у зв'язку з чим підстави до відмови в задоволенні заяви про видачу виконавчого листа відсутні.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви КС «СуперКредит» про видачу виконавчого листа на виконання рішення третейського суду, неправильно застосувавши статтю 5, пункт 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення у цій справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що заява КС «СуперКредит» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 07 червня 2018 року у справі № 22/18 за позовом КС «СуперКредит» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором обґрунтована і підлягає задоволенню.

На підставі статті 141, підпункту б пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, з ОСОБА_4 на користь КС «СуперКредит» підлягають стягненню понесені у цій справі та документально підтверджені судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору за звернення із заявою у сумі 881,00 грн та судові витрати за подачу апеляційної скарги у сумі 1 762,00 грн.

Керуючись статтями 24, 351, 368, 376, 486 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу кредитної спілки «СуперКредит» задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року скасувати.

Заяву кредитної спілки «СуперКредит» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 07 червня 2018 року у справі за позовом кредитної спілки «СуперКредит» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 07 червня 2018 року у справі № 22/18 за позовом кредитної спілки «СуперКредит» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким стягнуто з ОСОБА_4 (АДРЕСА_1; ІНФОРМАЦІЯ_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь кредитної спілки «СуперКредит» (02140, м. Київ, пр. П. Григоренка 39б, оф. 123, , п/р 265041486, в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805) суму в розмірі 20 687,89 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь кредитної спілки «СуперКредит» судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору, в сумі 2 643,00 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв А. О. Лесько С. П. Штелик