Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 453/1691/14-ц

провадження № 61-8191зпв18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О.,

КузнєцоваВ. О.,

ОлійникА. С. (суддя-доповідач),

УсикаГ. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: Сколівська міська рада Львівської області, відділ Держземагентства України у Сколівському районі Львівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву Сколівської міської ради Львівської області про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 липня 2016 року у складі колегії суддів: Кабаля І. І., Монастирецького Д. І., Шандри М. М. та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Червинської М. Є., Завгородньої І. М., Коротуна В. М., Мазур Л. М., Попович О. В.,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовомдо ОСОБА_5, треті особи: Сколівська міська рада Львівської області, відділ Держземагентства України у Сколівському районі Львівської області, про визнання будівництва самочинним, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов'язання привести житловий будинок у попередній стан, обґрунтовуючи який посилався на те, що він є власником квартири НОМЕР_1, а відповідач є власником квартири НОМЕР_2 у житловому будинку на АДРЕСА_1. Земельна ділянка, на якій розташований цей багатоквартирний житловий будинок, належить територіальній громаді міста Сколе і сформована як прибудинкова територія. Незважаючи на відсутність згоди усіх мешканців будинку, у тому числі й згоди позивача, відповідач самовільно, без будь-якої проектної та дозвільної документації здійснив на прибудинковій території добудову до належної йому квартири допоміжних приміщень розміром 5,6 м х 4,25 м з переобладнанням кухні під житлову кімнату площею 12, 1 кв. м.

Такі дії відповідача грубо порушують права позивача та законні інтереси як власника іншої квартири у житловому будинку, зокрема, унеможливлюють облаштування елементів благоустрою, майданчика для ігор дітей, для відпочинку мешканців будинку; вільне пересування автомобілів мешканців будинку, обмеження їх права тимчасового паркування біля свого під'їзду. Також позивач зазначав про необхідність відновити йому особистий вхід до приміщення шляхом відновлення цілісності демонтованої зовнішньої стіни будинку.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2015 року в позові відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 08 липня 2016 року рішення Сколівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2015року в частині відмови в позові про усунення ОСОБА_4 перешкод у користуванні земельною ділянкою у вигляді прибудинкової території на АДРЕСА_1 шляхом знесення за рахунок коштів відповідача ОСОБА_5 самочинно здійсненої ним добудови розміром 5,6 м х 4,25 м до житлового будинку скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Усунуто ОСОБА_4 перешкоди у користуванні земельною ділянкою у вигляді прибудинкової території на АДРЕСА_2 шляхом знесення за рахунок коштів відповідача ОСОБА_5 самочинно здійсненої ним добудови розміром 5,6 м х 4,25 м до житлового будинку.

В іншій частині рішення залишене без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін.

У лютому 2017 року до Верховного Суду України надійшла заява Сколівської міської ради Сколівського району Львівської області про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 липня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року, в якій заявник просить скасувати рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 липня 2016 року в частині задоволення позову та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року й залишити в силі рішення суду першої інстанції з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України 2004 року) підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України, щодо застосування у подібних правовідносинах матеріального права, а саме статей 16, 376, 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Як на приклад невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах зазначених норм матеріального права заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року (справа НОМЕР_2-180цс14).

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в заяві Сколівської міської ради Львівської області доводи, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судуу складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що заява задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України2004 рокупідставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України, щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Згідно з частиною першою статті 360-5 ЦПК України 2004 року,Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, були застосовані правильно.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що позивач є власником квартири НОМЕР_1, а відповідач є власником квартири НОМЕР_2 у житловому будинку на АДРЕСА_1

Цей житловий будинок складається з одинадцяти квартир і допоміжних приміщень та розташований на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді міста Сколе.

Суди на підставі наявних у справі матеріалів також встановили, що відповідачем до належної йому на праві власності квартири НОМЕР_2 здійснив прибудову розміром 5, 6 м х 4, 25 м із переобладнанням кухні під житлову кімнату площею 12,1 кв. м, без отримання у встановленому законом порядку дозволу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області (Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області) на початок будівельних робіт та без виготовленого і затвердженого у встановленому законом порядку робочого проекту, на земельній ділянці, що належить територіальній громаді міста Сколе, яка не була відведена для такого будівництва.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що відповідач здійснив самочинну добудову до багатоквартирного житлового будинку без належних документів: дозволу на будівництво, належно затвердженого проекту на реконструкцію (прибудову, перебудову), дозволу на виконання будівельних робіт, обов'язковість отримання яких передбачено статтею 29 Закону України «Про планування і забудову територій», та на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, чим порушив права позивача як власника квартири у цьому багатоквартирному житловому будинку, що спричиняє незручності та створює йому перешкоди у користуванні вказаною земельною ділянкою та вільному використанні прибудинкової території. Суд виходив з доведення факту порушення прав позивача самочинною забудовою.

Разом з тим у наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14 суд висловив правовий висновок, відповідно до якого за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, надана для порівняння постанова Верховного Суду України не є прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Крім того, ухвалою Верховного Суду України від 16 січня 2017 року відмовлено у допуску до провадження Верховного Суду України цієї справи за заявою ОСОБА_5 про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 липня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року з підстав відсутності невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14 висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

З огляду на зазначене обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердились, у зв'язку з чим відповідно до частини першої статті 3605 ЦПК України 2004 року у задоволенні заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 355, пунктом 2 частини першої статті 360-3, частиною першою статті 360-5 ЦПК України 2004 року, пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви Сколівської міської ради Сколівського району Львівської області про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 08 липня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник

Г.І. Усик