Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 758/3129/16-ц

провадження № 61-6982св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя - доповідач), Крата В. І., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року у складі головуючого судді Зарицької Ю. Л. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Слободянюк С. В., Мазурик О. Ф.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, у якому просило стягнути кредитну заборгованість у розмірі 157 083 грн 49 коп.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 04 червня 2015 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 100 тис. грн зі сплатою 23,88 % річних строком користування до 04 червня 2020 року, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені графіком щомісячних платежів. Відповідач належним чином взяті на себе обов'язки не виконує. Таким чином, банк просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Ідея Банк» відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що ПАТ «Ідея Банк» просив стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 150 783 грн 49 коп., посилаючись на дані розрахунку заборгованості, проте із зазначеного розрахунку убачається, що заборгованість становить 137 407 грн 50 коп., а тому позовні вимоги є необґрунтованими.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що місцевим судом постановлено заочне рішення із дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

У касаційній скарзі, що надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листопаді 2016 року, ПАТ «Ідея Банк» просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неповно дослідили обставини справи, не надали належної правової оцінки розрахунку кредитної заборгованості та дійшли помилкових висновків про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення судів не відповідають.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами установлено, що 04 червня 2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кошти у розмірі 100 тис. грн із сплатою 23,88 % річних, строком користування до 04 червня 2020 року.

Відповідач взяті на себе кредитні зобов'язання належним чином не виконує, станом на 24 лютого 2016 року загальна сума заборгованості становить 137 407 грн 05 коп.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Із змісту позовної заяви убачається, що банк просив стягнути кредитну заборгованість у розмірі 157 083 грн 49 коп., проте відповідний розрахунок надав на загальну суму заборгованості у розмірі 137 407 грн 05 коп., що стало підставою для відмови у задоволенні позову.

З такими висновками судів повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені судами без належного з'ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з огляду на таке.

Із наданого банком розрахунку кредитної заборгованості убачається, що станом на 24 лютого 2016 року основна заборгованість ОСОБА_3 становить 93 412 грн 02 коп., прострочений борг - 6 587 грн 85 коп., прострочені проценти - 32 867 грн 02 коп., строкові проценти - 108 грн 75 коп., нарахована плата за обслуговування кредиту - 4 431 грн 05 коп.

Вказаний розрахунок заборгованості судами належним чином не досліджений, висновки щодо відсутності заборгованості за кредитним договором за усіма її складовими не зроблені. Зокрема, судами не обґрунтовано відмову у стягненні заборгованості ОСОБА_3 перед банком за основною заборгованістю, процентами та платою за обслуговування кредиту. Суди не звернули уваги, що відповідачем не спростований наданий позивачем розрахунок та не перевірили доводів позивача про те, що у позовній заяві допущена помилка. Загальна сума заборгованості відповідача перед банком за кредитним договором складає 157 083 грн 49 коп., в довідці - розрахунку заборгованості графа «пеня» була видалена, а в графі «загальна заборгованість» сума пені не була виключена, що в результаті й призвело до того, що при додаванні складових заборгованості за кредитом (без пені) загальна сума є меншою від заявленої в позові.

Висновки судів про те, що за таких обставин позов не підлягає задоволенню, не ґрунтуються на вимогах закону. Зазначені вище докази підлягають перевірці в сукупності та взаємозв'язку. Сама по собі відсутність належного розрахунку кредитної заборгованості не може бути підставою для відмови у позові про її стягнення. Судами не виконані процесуальні обов'язки та не враховано, що відповідні докази щодо наявності боргу кредитором надавались, а боржник їх не спростовував. Суди фактично ухилилися від вирішення спору по суті.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги скасовує судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передає справу повністю або частково на новий розгляд, для продовження розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій порушили вищенаведені норми процесуального права та не дослідили належним чином зібрані у справі докази, зокрема, розрахунки заборгованості відповідача за кредитним договором у сукупності та взаємозв'язку з умовами вказаного договору, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме - факти наявності чи відсутності заборгованості ОСОБА_3 перед банком та розмір такої заборгованості, ухвалені в справі рішення суду першої та апеляційної інстанцій слід скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель В. М. Коротун

В. І. Крат