ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року

м. Харків

справа № 643/4302/17

провадження №22-ц/818/789/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Прокопчук І.В,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 05 червня 2018 року ухвалене у складі судді Горбунової Я.М.,

встановив:

30 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, після уточнення якого у березні 2018 року (т.3 а.с 11-12) просила: встановити факт її постійного проживання на час відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року, у АДРЕСА_1, визнати за нею право власності на 2/12 частини вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4

Позов обґрунтовано тим, що з липня 2010 року позивач фактично постійно проживала разом зі своїм батьком ОСОБА_4 та бабусею ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_2. Вони вели спільне домашнє господарство, вирішували разом усі сімейні справи. Після початку сумісного проживання батько позивача звертався до паспортного столу з проханням зареєструвати ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3, але отримав відмову через відсутність у нього свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 У зв'язку з необхідністю зареєструвати місце проживання новонародженої дитини та неможливістю зробити це за адресою свого фактичного місця проживання 13.09.2011 р. ОСОБА_1 зареєструвалась за місцезнаходженням земельної ділянки ОСОБА_7 (бабусі по материнській лінії) за адресою: АДРЕСА_7. Будинок за цією адресою не придатний для проживання, оскільки зруйнований пожежежею у 2007 році, тому ОСОБА_1 за вказаною адресою ніколи не проживала.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_4 помер. Після його смерті позивач вважала себе такою, що прийняла спадщину, оскільки фактично проживала з батьком однією сім'єю. Тому особисто у передбачений законом строк до нотаріуса не зверталася. Крім неї, у батька є ще два спадкоємця за законом: сестра ОСОБА_2 та брат ОСОБА_3. Останні звернулися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

12.02.2013 року ОСОБА_5 склала нотаріально посвідчений заповіт, яким заповіла все належне їй на момент смерті майно ОСОБА_1

Після спроб ОСОБА_2 виселити позивача разом з її малолітніми дітьми із квартири, де ті проживають, з посиланням на набуття права власності на зазначену квартиру, ОСОБА_1 17 травня 2016 року звернулася до приватного нотаріуса Гуменної А.А. з приводу оформлення своїх спадкових прав. Нотаріус їй роз'яснила, що ОСОБА_1, яка має реєстрацію місця проживання не за місцем проживання батька та яка не подавала впродовж встановленого строку заяви про прийняття спадщини, вважається такою, що не прийняла спадщину, а тому має право звернутися до суду із позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

У травні 2016 ОСОБА_1 реалізувала своє право і звернулася до суду з відповідним позовом. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року у задоволенні позову було відмовлено, у зв'язку із незалученням до участі у справі третього спадкоємця ОСОБА_3.

23.11.2017 р. ОСОБА_1 вдруге звернулася до приватного нотаріуса Гуменної А.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, ОСОБА_4, посилаючись на факт постійного проживання у спірній квартирі на день його смерті. Постановою приватного нотаріуса ХМНО Гуменної А.А. від 24.11.2017 р. у видачі свідоцтва відмовлено через відсутність даних про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі на день смерті спадкодавця.

ОСОБА_9 у жовтні 2017 року звернулася до суду з зустрічним позовом, у якому просила визнати за нею право власності на 2/9 частини квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 року (т.1 а.с. 201 - 203).

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що вона не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність у неї правовстановлюючих документів, які знаходяться у її брата ОСОБА_3, який проживає у Російській Фкедерації. ОСОБА_1 пропустила встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 без поважних причин, втратила право на спадщину після смерті їх батька, тому 2/3 частина квартири, яка належала на праві власності їх батьку, повинна бути поділена в рівних тільки між нею, ОСОБА_3, сином померлого батька, який прийняв спадщину шляхом подачі відповідної заяви у встановлений строк, та ОСОБА_5, матір'ю померлого, яка на час відкриття спадщини фактично проживала разом із сином. ОСОБА_1 не зверталася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину і не отримувала Постанови нотаріуса про відмову у видачі такого свідоцтва, тому нею обрано невірний спосіб захисту свого права.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 05 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем, її батьком ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 р., на час відкриття спадщини у квартирі за адресою: АДРЕСА_4. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/12 частини квартири АДРЕСА_5 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_10 року батька ОСОБА_4 Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 350 грн. по 675 грн. з кожного. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 800 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а її зустрічний позов -задовольнити. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесувального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково вважав доведеним факт постійного проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі на час смерті спадкодавця у 2012 році. Допитані в судовому засіданні свідки були упередженими, тому їх показання не є належними доказами у справі. Інші докази, які суд взяв до уваги носять, непрямий та штучний характер, факту прийняття позивачкою спадщини після смерті бактька не доводять. Оскільки ОСОБА_1 має постійну реєстрацію місця проживання за іншою адресою, суд безпідставно встановив факт її постійного проживання у спірній квартирі. Зазначена позовна вимога була пред'явлена позивачкою через 9 місяців після відкриття провадженння у справі , що суперечить вимогам п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України. Також суд проігнорував подану нею заяву про затсосування до позову ОСОБА_1 строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечує. Посилається на те, що на заявлені нею вимоги строк позовної давності не розповсюджується. Відсутність будинку за адресою її реєстрації підтверджена належними та допустимими доказами. Факт її проживання разом зі спадкодавцем на час його смерті підтверджено доказами, показаннями свідків.

ОСОБА_3 надіслав до суду заяву, у якій просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, оскільки ОСОБА_1 дійсно проживала разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_4 на час смерті батька. Правовстановлюючі документи на спірну квартиру у ОСОБА_3 відсутні і ніколи не знаходились.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судовим розглядом та вбачається із матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.03.1998 р. Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, реєстраційний №5А-98-119892, зареєстрованого в ДКП Харківське міське бюро технічної інвентаризації 23.03.1998 р. за р.№ П-5-34810, квартира АДРЕСА_6 (нині Бучми) у місті Харкові була приватизована і належала на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у рівних долях, по 1/3 частині кожному (т. 1 а.с.160).

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 28.10.216 року № 7 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_4 (т.1 а.с.24).

ІНФОРМАЦІЯ_11 року помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерті Серії НОМЕР_3, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського обласного управління юстиції (т. 1 а.с.158).

Згідно дублікату Свідоцтва про право на спадщину за законом № 2-715 від 25.05.2006 р., виданого 09.11.2012 р. Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою №1-44, спадкоємцем 1/3 частини АДРЕСА_7 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 р. ОСОБА_6 є в цілому його син ОСОБА_4, в тому числі з урахуванням ? частки спадкового майна, від якого відмовилася дружина померлого ОСОБА_5 (т.1 а.с.176).

Таким чином, згідно Інформаційної довідки з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.10.2016 р. № 70355727 ОСОБА_4 був власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_8, а ОСОБА_13 належала 1/3 частина вказаної квратири (т. а.с.35).

ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1, виданим 19 липня 2012 року Віддлом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (т.1 а.с. 164).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Дітьми спадкодавця ОСОБА_4 є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження, видане 07.02.1987 г. Палацом Новонароджених м. Харкова, актовий запис 989 (т.1 а.с.157); ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження, видане 23.12.1992 р. Палацом Новонароджених м. Харкова, актовий запис 6253, (т.1 а.с.23) та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (Свідоцтво про народження НОМЕР_2, видане 22.10.1997 р. Міським відділом реєстрації актів громадського стану м. Харкова, актовий запис 3433 (т.1 а.с.180).

Після смерті ОСОБА_4 Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області (надалі ПН ХМНО) Гуменною А.А. була заведена спадкова справа № 7/2012.

ОСОБА_3 17 липня 2012 року, в межах шестимісячного строку, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 (т.1 а.с. 155).

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на час смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_9 року була неповнолітньою, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

ОСОБА_13, мати спадкодавця, на час його смерті була зареєстрована та проживала разом із сином за адресою: АДРЕСА_9, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Жилкомсервіс» № 17478/2/0705 від 24.09.2013 року (т.1 а.с. 166), тому також вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України).

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Правових наслідків невиконання такого обов'язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Таким чином, відповідно до статті 392 ЦК України з вимогами про визнання права власності на спадкове майно спадкоємець може звернутися до особи, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

У разі, коли спір виникає у зв'язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку.

Порядок оформлення права на спадщину встановлений главою 89 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, та являє собою визначену законодавством сукупність функцій, притаманну юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Вперше позивач за первісним позовом звернулася до нотаріуса 17.05.2016 року. Листом № 51/01-16 від 17 травня 2016 року ПН ХМНО Гуменна А.А. роз'яснила заявнику, що факт її постійного проживання з батьком на день відкриття спадщини не підтверджений документально, заяву про прийняття спадщини упродовж шести місяців вона не подавала, тому ОСОБА_1 вважається такою, що не прийняла спадщину. Захист її порушеного права можливий у судовому порядку шляхм подачі позову про надання додаткового строку для прийняття спадщини (т.1 а.с. 39).

ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом, у задоволенні якого було відмовлено рішенням Апеляційного суду Харківської області по справі № 643/6475/16-ц через незалучення до участі у справі ОСОБА_3 у якості спадкоємця (т.3 а.с. 29-38).

23.11.2017 р. ОСОБА_1 повторно звернулася до ПН ХМНО Гуменної А.А. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину саме на підставі фактичного постійного проживання з батьком на момент його смерті (т.1 а.с. 227). Постановою нотаріуса від 24.11.2017 р. Вих. № 228/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину через відсутність у спадковій справі документів, які б підтверджували факт проживання разом із батьком (т.1 а.с.228).

Ніхто зі спадкоємців Свідоцтва про право на спадщину не отримував. ОСОБА_1 заяву про відмову від спадщини не подавала (т.1 а.с. 185).

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на те, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_8 з липня 2010 року.

Як убачається із копії паспорта ОСОБА_1 з 14.07.2009 р. по 18.08.2011 р. вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (за місцем проживання своєї матері); з 13.09.2011 р. на час розгляду справи зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 (т.1 а.с. 25,26).

Відповідно до довідки Коломацького районного сектору Головного управління Державної служби надзвичайних ситуацій України у Харківській області № 570/409 від 27.10.2017 року у приватному будинку АДРЕСА_4 17.05.2017 р. була пожежа (т.1 а.с. 196).

З висновку Коломацького малого комунального підприємства технічної інвентаризації від 19.09.2017 р. № 51 про технічний стан приватного житлового будинку садибного типу вбачається що жилий будинок АДРЕСА_4 згоріли при пожежі (т.1 а.с. 197).

Згідно Довідки №1131 від 23.10.2017 року виконкому Шелестівської сільської ради Коломацького району Харківської області ОСОБА_1 з чотирма дітьми дійсно зареєстровані за адресою домоволодіння ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_4, але фактично за даною адресою не проживають (т.1 а.с. 195).

Даними соціального паспорту багатодітної родини, виданого Шелестівською сільрадою Коломацького району 22.08.2017 року підтверджується, що умови проживання позивачки за адресою: АДРЕСА_4 незадовільні (т.1 а.с. 199).

Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов за адресою: АДРЕСА_4, складеного Відділом у справах сім'ї, дітей та молоді Коломацької районної державної адміністрації 29.06.2016 р., будинок не придатний для проживання, а сім'я, яка складається з чотирьох осіб: матері-одиначки і трьох дітей, потребує реєстрації за фактичним місцем проживання (т.1 а.с. 40).

Видані 26 лютого 2018 року довідки Амбулаторії загальної практики сімейної медицини села Шелестове Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги Коломацького району» Департаменту охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації підтверджують, що всі четверо дітей ОСОБА_1 ніколи не проживали та не проживають у домі АДРЕСА_4 за місцем їх реєстрації, у Коломацькому Центрі не обслуговуються, не одержують медикаментів та харчування, а обслуговуються за місцем їх фактичного проживання у м. Харкові дитячою поліклінікою № 13 (т.3 а.с. 46,47).

Фактичне проживання ОСОБА_1 з чотирма малолітніми дітьми за адресою: АДРЕСА_11, окрім показань свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, підтверджується також медичною карткою КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 13» дитини ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_6, місце проживання якої вказано за адресою: АДРЕСА_11. Відповідно до зазначеної медичної картки ОСОБА_19 у КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 13» протягом 2011-2017 років робили щеплення (т.3 а.с. 39-43).

Також згідно листа КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 13» № 236 від 14.03.2018 року ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_4 спостерігалась у поліклініці з моменту виписки з пологового будинку і до квітня 2016 року (згідно записам у формі 112 від'їжджала у село до бабусі на строк від одного до трьох місяців). Перебуває на обліку у закладі з 09 листопада 2017 року по теперішній час (т.3 а.с. 64).

Згідно довідки первинного патронажу до новонародженого ОСОБА_19 з матір'ю була виписана з пологового будинку № ХОКП у віці 7 днів (т.3 а.с. 66), тобто з 29 грудня 2011 року дитина знаходилась за місцес свого постійного проживання.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доведеним факт проживання ОСОБА_1 за адресою: м Харків, АДРЕСА_12 на час смерті спадкодавця ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 року, належними і допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про неналежність показань свідків в частині проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі проягом 2010-2012 років висновків суду не простовують. Знайомство свідків із позивачем за первісним позовом не доводить неправдивості наданих ними пояснень. Неможливість проживання ОСОБА_1 за адресою реєстрації у будинку АДРЕСА_4 Коломацького району Харківської області також доведена належними і допустимими доказами. ОСОБА_20 не надала доказів того, що за вказаною адресою існує будинок і в ньому можливо проживати.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Оскільки житловий будинок, у якому ОСОБА_1 зареєстрована з дітьми, не придатний для проживання, що підтверджено матеріалами справи, посилання апеляційної скарги на те, що постійним місцем проживання особи є місце, за яким зазначена особа зареєстрована у встановленому законом порядку, не спростовують висновків суду.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_1 заяви про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_4 не заявляла, тому вважається такою, що прийняла її. При цьому вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права на 2/12 частини спірної квартири після смерті батька, що підтверджується постановою нотаріуса від 24.11.2017 р. Вих. № 228/02-31 про відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадщину.

Доводи апеляційної скраги в частині необґрунтованої відмови у задоволенні зустрічного позову не можуть бути враховані судовою колегією, оскільки захист порушеного права спадкоємця можливий лише у випадку його оспорювання, а саме наявності постанови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не заперечує, що такої відмови не має. Лист ПН ХМНО Гуменної А.А. вих. № 162/02-14 від 07 серпня 2017 року про відмову направити запити для отримання дублікатів правовстановлюючих документів не є постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (т.1 а.с. 204).

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно не застосував до позовних вимог ОСОБА_1 строк позовної давності тому, що відповідно до статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року. Оскільки позивач вважала себе такою, що прийняла спадщину, що знайшло своє підтвердження під час судового розгляду, та її право з боку відповідача ОСОБА_2 не опорювалося до весни 2016 року, судова колегія не має підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про затсосування строку позовної давності (т.3. а.с. 98).

Порушення норм цивільного процесуального законодавства, на які посилається апелянт, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки згідно абзацу другого частини другої статті 376 ЦК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 05 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дні її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2018 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний