ПОСТАНОВА

Іменем України

29 листопада 2018 року

м. Кропивницький

справа № 390/1096/18

провадження № 22-ц/4809/476/18

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Кіселика С.А., Мурашка С.І.,

секретар судового засідання Савченко Н.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник відповідача - адвокат ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3, на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2018 року в складі судді Терещенка Д.В. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів в зв'язку з продовженням навчання,

УСТАНОВИВ:

18.07.2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог, просила стягнути на її користь аліменти у зв'язку з продовженням нею навчання в розмірі 1/3 частки доходів, але не менш одного прожиткового мінімуму, до 06.03.2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що вона навчається на платній основі, денна форма навчання, проживає разом з матір'ю, у якої знаходиться на повному матеріальному утриманні. Батько допомоги не надає.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), на її утримання щомісячно. Стягнення проводити з 18.07.2018 року до закінчення навчання ОСОБА_1, але не більш як до досягнення нею 23 років.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачем ставиться питання про скасування судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначено, що суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Відповідач вважає недоведеним, що позивач у зв'язку з навчанням потребує матеріальної допомогиу сумі, визначеній судом першої інстанції.

Звертає увагу, що, як пояснила позивач безпосередньо у судовому засіданні, для навчання їй необхідно 3000 грн. на місяць, які включають у себе і вартість навчання згідно із контрактом. Згідно довідки Кіровоградському медичному коледжі ім. Є.Й. Мухіна вартість освітньої послуги за 2018-2019 навчальний рік становить 15 804 грн. Отже, у вартість навчання за один місяць становить 1317 грн.

Відповідач надавав дочці матеріальну допомогу, що підтверджується фіскальними чеками від 06.04.2018 та 08.05.2018 про перерахування коштів у загальній сумі 5066 грн. Враховуючи вартість навчання за 1 семестр (6950 грн.), вважає, що виконав свій батьківський обов'язок, встановлений нормами СК України щодо утримання повнолітньої доньки у порядку статті 199 цього Кодексу.

Вказані письмові докази досліджувались судом, проте їм не надана правова оцінка. При цьому, позивач не спростовувала ці обставини та не ставила під сумнів належність та достовірність цих доказів у судовому засіданні.

Стверджує, що позивачем не доведено обставин неможливості самостійно працювати у вільний від навчання час. Пояснення дочки щодо повної зайнятості протягом дня у навчальному процесі ґрунтуються виключно на припущеннях, що у розумінні ч. 6 ст. 81 ЦПК України є неприпустимим.

Також просить урахувати, що мати позивача - ОСОБА_4 не позбавлена відносно неї батьківських прав, має обов'язок утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання.

Однак, судом першої інстанції покладено повністю цей обов'язок лише на відповідача.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника адвоката ОСОБА_2, які підтримали доводи апеляційної скарги, позивача та її представника адвоката ОСОБА_5, які заперечували проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_1 (а.с.6).

Згідно договору про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою від 01.08.2017 року ОСОБА_1 навчається в Кіровоградському медичному коледжі ім. Є.Й.Мухіна, за денною формою навчання, на платній основі. Термін навчання з 01.09.2017 року по 31.01.2020 року (а.с.7).

Плата за навчання на рік складає 13900 грн. Оплата за 2017-18 навчальні роки проведена (а.с.8).

Відповідно до довідки Івано-Благодатненської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області ОСОБА_1 проживає разом зі своєю матір'ю ОСОБА_4 (а.с.5).

ОСОБА_4 працює прибиральницею в загальноосвітній школі та отримує мінімальну заробітну плату (а.с.10, 12).

Згідно ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітня донька, син продовжує навчання, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умовою, якщо вони можуть надати матеріальну допомогу.

Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітню доньку, сина в твердій грошовій сумі або в долі від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Крім того, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно роз'яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Виходячи з того, що позивач досягла повноліття, їй не виповнилось 23 років, вона навчається у вищезазначеному учбовому закладі, на денній формі навчання на платній основі, у зв'язку з чим не має можливості офіційно працювати та отримувати доходи, суд першої інстанції правовірно вважав встановленим, що вона потребує матеріальної допомоги на час навчання.

Відповідач будь-яких відомостей про свій стан здоров'я чи неможливість надавати утримання для доньки на період навчання, суду не надав.

Суд першої інстанції врахував, що відповідач зазначав, що працює, проте не надав даних про розмір заробітної плати.

В суді апеляційної інстанції відповідач взагалі відмовився надати відомості про місце роботи і свої доходи, зазначив, що не працює і не перебуває на обліку як безробітний, щодо підстав втрати попередньої роботи не повідомив.

При визначенні розміру аліментів суд враховує розмір прожиткового мінімуму громадян, який встановлений станом на час розгляду справи, стан здоров'я та матеріальне становище позивача, платну основу навчання, а також інші обставини, які мають значення для справи, зокрема те, що доходи матері, яка одержує мінімальну заробітну плату та не може забезпечити належні умови для розвитку та навчання доньки.

Суд першої інстанції урахував, що відповідач має іншу сім'ю та несе витрати на утримання дружини і її дитини, тому частково задовольнив позовні вимоги, стягнувши аліменти з відповідача на період навчання позивача в розмірі 1/4 частини доходів, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду з позовом, тобто з 18 липня 2018 року та до закінчення навчання, але не більш як до досягнення дочкою 23 років.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, які знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: С.А. Кіселик

С.І. Мурашко