Справа № 587/1521/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А.,при секретарі Токаревій В.М., представника позивача ОСОБА_1, представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом Сумської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок,

В С Т А Н О В И В :

Прокурор звернувся до судудо Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, зазначаючи, що у квітні 2014 року до Головного управління Держземагенства у Сумській області звернувся ОСОБА_4 із заявами про передачу йому у користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства. За результатами розгляду вищевказаних заяв наказами Головного управління Держгеокадастру у Сумській області ОСОБА_4 було передано в оренду для ведення фермерського господарства наступні земельні ділянки сільськогосподарського призначення на території Сульської сільської ради Сумського району Сумської області: під кадастровим номером :02:007:0090площею 4,243 га, під кадастровим номером :02:001:0093 площею 12,8164 га, під кадастровим номером :08:001:0064 площею 1,6364 га, під кадастровим номером :02:007:0226 площею 30,0000 га,під кадастровим номером :02:003:0110 площею 12,3786 га,під кадастровим номером :02:007:0093 площею 5,6919 га, під кадастровим номером :02:003:0227 площею 5,7400 га,під кадастровим номером :02:007:0169 площею 57,7968 га, під кадастровим номером :02:007:0087 площею 6,8961 га, під кадастровим номером :02:007:0094 площею 10,4465 га. Загальна площа земельних ділянок становить 147,527 га. В подальшому, 21 лютого 2017 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області та ОСОБА_4 було укладено 10 договорів оренди вищезазначених земельних ділянок строком на 7 років. Позивач посилався на те, що ОСОБА_4 у своїй заяві від 15 квітня 2014 року, наданій до Держземагенства, виявив бажання займатись фермерським господарством. Разом з тим, у цій заяві він належним чином не обґрунтував перспектив діяльності вказаного фермерського господарства, не зазначив кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне отримання земельних ділянок у власність. Крім того, в обґрунтуванні відповідач зазначив, що у його діда є фермерське господарство, за яким обліковується повний обсяг сільськогосподарської техніки, який необхідний для ведення робіт на переданих йому в оренду ділянках. Держземагенство відповідні заяви ОСОБА_4 розглянуло формально, ретельно не перевіривши та не надавши правову оцінку його реальним намірам щодо використання цих земельних ділянок саме для ведення фермерського господарства. Станом на 12 травня 2017 року ОСОБА_4 як фермер не зареєструвався, не є засновником фермерського господарства та з відповідними заявами не звертався, тобто упродовж майже 3 років з моменту прийняття рішень про надання в оренду земельних ділянок не спромігся створити фермерське господарство. Вказане свідчить про відсутність реальних намірів у ОСОБА_4 на ведення фермерського господарства та вказує на наявність намірів отримати в користування земельні ділянки державної власності в обхід законодавчо встановленої процедури. Крім того, не проведена нормативно-грошова оцінка шести земельних ділянок, які передані в оренду ОСОБА_4 Посилаючись на вказані обставини позивач просив визнати незаконними та скасувати накази про передачу в оренду земельних ділянок, визнати недійсними договори оренди земельних ділянок.

У судовому засіданні прокурор позовну заяву підтримав повністю.

Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Сумській області - у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, позивачем безпідставно не враховано положення ч.2 ст.1 Закону України «Про фермерське господарство», в якому передбачено, що фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сімї, відповідно до закону. Тому посилання позивача на відсутність у заяві кількості членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність є нікчемним і необґрунтованим з точки зору діючого законодавства. Відповідач відхилив посилання позивача на відсутність у ОСОБА_4 сільськогосподарської техніки та інших засобів для обробітку землі, оскільки законом не передбачено подання до заяви доказів наявності сільськогосподарської техніки та інших засобів для обробітку землі. Крім того, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства не підлягають продажу на конкурсних засадах. Відповідач вважав, що прийняте ним рішення є законним та обґрунтованим.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3- в судовому засіданні проти позову заперечував, вважав, що даний позов не може бути задоволений, оскільки заява про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства від 15 квітня 2014 року, подана ОСОБА_4 до Головного управління Держземагенства у Сумській області, відповідає вимогам законодавства. До неї додані графічні матеріали( викопіювання з кадастрової карти), на яких зазначено бажане місце розташування земельних ділянок, копію диплома про освіту та обґрунтування необхідності оренди земельних ділянок. Наявність у його дідуся техніки навпаки свідчить про можливість отримати її в користування для обробітку земельних ділянок, чого чинним законодавством не заборонено. Щодо реєстрації фермерського господарства,вважав, що строків реєстрації фермерського господарства законом не встановлено. Право оренди земельних ділянок виникло у нього 30 травня 2017 року після державної реєстрації права оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а позивач звернувся з позовом у червні 2017 року. Висновок позивача про те, що упродовж майже 3 років з моменту прийняття рішень про надання в оренду земельних ділянок ним не створено фермерського господарства, що на його думку, є порушенням закону, не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Під час розгляду Головним управлінням Держземагенства у Сумській області заяви ОСОБА_4 від 15 квітня 2014 року вищевказані підстави для відмови у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду були відсутні. З приводу непроведення нормативно-грошової оцінки 6 земельних ділянок, то ОСОБА_4 01 лютого 2017 року з ТОВ «Геобізнес» були укладені договори, предметом яких є виконання робіт з виготовлення технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок. Відсутність розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки на час їх підписання у даному випадку не є підставою для визнання угод недійсними. Тому просив відмовити в задоволенні позову.

В письмовій заяві ОСОБА_4 заперечував проти позову, пославшись на те, що всі норми закону при отриманні ним в оренду земельних ділянок були дотримані.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 квітні 2014 року до Головного управління Держземагенства у Сумській області звернувся ОСОБА_4 із заявою про передачу йому у користування земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства загальною площею 153,29 га на території Сульської сільською ради (арк.с.12).

За результатами розгляду заяви наказами Держземагенства від 16.09.2014 року № 18-4350/16-19-СГ, №18-4351/16-19-СГ, № 18-4352/16-14-СГ, №18-4353/16-19-СГ, від 26.08.2016 наказами Держгеокадастру №18-3179/16-16-СГ, №18-3180/16-16-СГ, №18-3181/16-16-СГ, №18-3182/16-16-СГ, №18-3183/16-16 СГ, № 18-3184/16-16-СГ ОСОБА_4 було передано в оренду для ведення фермерського господарства земельні ділянки сільськогосподарського призначення на території Сульської сільської ради Сумського району Сумської області, а саме: під кадастровим номером :02:007:0090площею 4,243 га, під кадастровим номером :02:001:0093 площею 12,8164 га, під кадастровим номером :08:001:0064 площею 1,6364 га, під кадастровим номером :02:007:0226 площею 30,0000 га,під кадастровим номером :02:003:0110 площею 12,3786 га,під кадастровим номером :02:007:0093 площею 5,6919 га, під кадастровим номером :02:003:0227 площею 5,7400 га,під кадастровим номером :02:007:0169 площею 57,7968 га, під кадастровим номером :02:007:0087 площею 6,8961 га, під кадастровим номером :02:007:0094 площею 10,4465 га.(арк.с.15-24).

В подальшому, 21 лютого 2017 року між Держгеокадастром та ОСОБА_4 було укладено 10 договорів оренди вищезазначених земельних ділянок строком на 7 років, а також складені акти приймання - передачі земельних ділянок та акти встановлення(відновлення) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості),(арк.с.25-53).

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права державним реєстратором Сумської сільської ради було зареєстровано вказані договори оренди 29 травня 2017 року, 30 травня 2017 року( арк.с.55-64).

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі ( ст. 6 Закону України « Про оренду землі»).

Порядок надання громадянам земель для ведення фермерського господарства визначений Законом України «Про фермерське господарство», Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», нормами цивільного та податкового законодавства.

Так, у відповідності з ст. 1, 8 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство-це особлива форма підприємницької діяльності сімейного типу, з метою підтримки якої державою забезпечуються особливі(пільгові) умови. Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Статтями 123, 134 Земельного кодексу України, а також статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено право будь-якої фізичної особи отримати земельну ділянку для ведення фермерського господарства із земель державної і комунальної власності без проведення земельних торгів.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» (чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для отримання(придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до уповноваженого органу влади із заявою, в якій зазначають: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. до заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Частина 2, 4 статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що заява громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду розглядається в місячний строк і в разі її задоволення надається згода на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки.

Розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен дати оцінку зазначеним в заяві обставинам і фактам, перевірити доводи заявника, наведені в обґрунтування розміру земельної ділянки з врахуванням перспектив розвитку фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду виробити товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. Натомість відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними субєктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обовязковою процедурою без проведення конкурсних торгів.

До відповідних висновків прийшов Верховний Суд України, виклавши свою правову позицію у постановах від 11 травня 2016 року, від 18 травня 2016 року, від 31 травня 20156 року у справах №6-2903цс15, 6-248цс16, 21-445а16.

У відповідності з ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування:громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Частиною ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим,

органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.( стаття 123 Земельного кодексу України). Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нових земельних ділянок.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки. В такому випадку розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, уповноваженим здійснювати розпорядження цією земельною ділянкою. Абзац п'ятий частини першої статті 123 із змінами, внесеними згідно із Законом N 3613-VI ( 3613-17 ) від 07.07.2011 .

У відповідності з ч.2 ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Абзац перший частини другої статті 123 із змінами, внесеними згідно із Законом N 5245-VI ( 5245-17 ) від 06.09.2012 .

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної

ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

У відповідності з ст. 122 Земельного кодексу України ( зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності від 6 вересня 2012 року, який набрав чинності 1 січня 2013 року) повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб здійснюють центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 року №308 затверджено Положення про Головне управління Дергеокадастру у Сумській області, відповідно до п.п. 13 п.4 якого Головне управління здійснює розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Сумської області.

В межах визначених законом повноважень, за результатами розгляду заяви ОСОБА_4, наказами Держземагенства було прийнято рішення про передачу ОСОБА_4 в оренду для ведення фермерського господарства земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Сульської сільської ради Сумського району Сумської області.

У відповідності з ст. ст. 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Всупереч положенням ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивач не надав суду належних доказів на підтвердження своїх вимог.

В своєму позові позивач посилався на те, що ОСОБА_4 у своїй заяві від 15 квітня 2014 року, наданій до Держземагенства, належним чином не обґрунтував перспектив діяльності вказаного фермерського господарства, не зазначив кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне отримання земельних ділянок у власність.

Натомість, з тексту заяви ОСОБА_4 від 15 квітня 2014 року вбачається, що в обґрунтування свого права щодо надання земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства, ОСОБА_4 у своїй заяві зазначив, що він має намір створити фермерське господарство, основними напрямками діяльності якого буде вирощування сільськогосподарських культур. Крім того, ОСОБА_4 зазначив, що він має досвід роботи в сільському господарстві, на протязі 3 років працював виконуючим обовязки директора фермерського господарства «ОСОБА_5А.». В 2014 році закінчив Сумський Національний аграрний університет і отримав вищу освіту за спеціальністю інженер-механік сільськогосподарських машин. Його дід-голова фермерського господарства ОСОБА_5 - має повний обсяг сільськогосподарської техніки, необхідної для обробітку землі. ОСОБА_4 зазначив, що земельні ділянки будуть використовуватися за цільовим призначенням, з дотриманням вимог природоохоронного та земельного законодавства, з дотриманням всіх сучасних технологій, з своєчасною сплатою орендної плати та податків. Крім того, до своєї заяви від 15 квітня 2014 року ОСОБА_4 додав графічні матеріали ( викопіювання з кадастрової карти), на яких зазначене бажане місце розташування земельних ділянок, копію диплому про освіту обґрунтування необхідності оренди земельних ділянок ( ар. с. 13).

Посилання позивача на те, що ОСОБА_4 не має у власності сільськогосподарської техніки, необхідної для ведення фермерського господарства, не може бути підставою для задоволення позову, оскільки Закон України «Про фермерське господарство» не вимагає обовязкової наявності в особи, яка має намір займатися фермерським господарством, сільськогосподарської техніки на праві власності. До того ж особа, яка займається веденням фермерського господарства, не позбавлена права і можливості укладати інші цивільно-правові договори на використання сільськогосподарської техніки для потреб фермерського господарства, в тому числі і для обробки землі у відповідності з цілями фермерського господарства.

При цьому заслуговують на увагу посилання відповідача ОСОБА_4 на те, що необхідна сільськогосподарська техніка може бути йому надана у необхідному обсязі, оскільки голова фермерського господарства «ОСОБА_5А.» - ОСОБА_5 має повний обсяг сільськогосподарської техніки, необхідної для обробітку землі.

Суд вважає безпідставними посилання позивача на ту обставину, що ОСОБА_4 впродовж 3 років з моменту прийняття рішень про надання в оренду земельних ділянок не спромігся створити фермерське господарство, що, на думку позивача, свідчить про відсутність у ОСОБА_4 бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду.

У відповідності з ст. 8 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство підлягає державні реєстрації після укладання договору оренди земельних ділянок. Договори оренди земельних ділянок були укладені між ОСОБА_4 та Головним управлінням Держземагенства у Сумській області 21 лютого 2017 року ( ар. с. 208-213).

Рішенням засновника №1 «Про створення фермерського господарства» від 5 липня 2017 року створено Фермерське господарство «Перлина Сули», місцезнаходження якого є с. Сула Сумського району Сумської області, вул. Молодіжна, 5 і засновником якого є відповідач - ОСОБА_4 ( ар.с.199).

Цим же рішенням засновника №1 «Про створення фермерського господарства» від 5 липня 2017 року затверджено Статут Фермерського господарства «Перлина Сули»( ар.с.200-205).

Створене ОСОБА_4 Фермерське господарство «Перлина Сули» було належним чином зареєстроване, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань( ар. с. 206).

З листа директора ТОВ «Гео-Бізнес», довідки Сумської районної ради Сумської області, а також копій відповідних договорів вбачається, що ОСОБА_4 уклав з ТОВ «Гео-Бізнес» 6 договорів на виготовлення технічної документації з нормативної грошової оцінки шести земельних ділянок на території Сульської сільської ради Сумського району Сумської області для ведення фермерського господарства. Роботи з виготовлення Технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок почалися з 23 червня 2017 року і були виконані 30 серпня 2017 року та передані на Державну землевпорядну експертизу, після чого технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок була передана на розгляд Сумської районної ради( ар. с. 207, 208-213, 214).

На момент укладення договорів оренди земельних ділянок нормативно-грошова оцінка 6 земельних ділянок з 10, переданих в оренду ОСОБА_4 не була проведена, але договорами оренди землі від 21 лютого 2017 року було передбачено, що орендар повинен замовити за власний рахунок проведення нормативної грошова оцінки земельних ділянок та протягом 3 місяців з дати підписання сторонами договору подати орендодавцю витяг з затвердженої технічної документації з нормативно-грошової оцінки разом з проектом додаткової угоди щодо внесення змін до договору оренди земельної ділянки в частині зазначення нормативно-грошової оцінки.( ар.с.25-26,28-29, 31-32, 3435, 37-38, 40-41,43-44,46-47, 48-50, 52-53).

Крім того, оспорюваними договорами оренди передбачено, що до моменту набрання чинності рішення відповідного органу місцевого самоврядування, яким вперше затверджено технічну документацію з нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, визначення суми орендної плати, що вноситься орендарем здійснюється за даними про середній розмір нормативно-грошової оцінки одиниці площі ріллі по області( на 01.01.2017 року складає 29426,66 грн. за 1 га ріллі).

Одразу ж після укладення договорів оренди земельних ділянок, у лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до ТОВ «Гео-бізнес» та уклав договори на виробництво проектно-вишукувальної документації по виготовленню технічної документації з нормативно-грошової оцінки земельних ділянок, що перебувають у користуванні ОСОБА_4 для ведення фермерського господарства за межами населених пунктів.

В подальшому ТОВ «Гео-бізнес» повідомило про неможливість виготовлення вищезазначеної документації у звязку з законодавчою невизначеністю щодо Порядку проведення нормативно-грошової оцінки. Отже, певне порушення строку виготовлення та затвердження технічної документації сталося не з вини ОСОБА_4, оскільки проведення робіт та укладенні рішень належить до повноважень відповідних установ.

До того ж, не суперечить вимогам ст. 632 Цивільного Кодексу та Закону України «Про оцінку землі» проведення нормативно-грошової оцінки земельних ділянок після укладення договорів оренди землі за умови, що договори містять відповідні домовленості.

Положеннями ч.3 ст. 123 Земельного кодексу України законодавець визначив вичерпний перелік обставин, які дають підстави для відмови субєкту земельних відносин у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної або комунальної власності у користування. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

На момент прийняття оспорюваних наказів та укладення оспорюваних договорів оренди землі таких обставин встановлено не було, тому у Головного управління Держгеокадастру не було підстав для відмови у задоволенні законних вимог ОСОБА_4

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що як ОСОБА_4, так і Головним управлінням Держземагенства у Сумській області( на даний час Головне управління Держгеокадастру у Сумській області) були дотримані норми законодавства, що регулюють порядок звернення з заявою про надання в оренду земельних ділянок, порядок розгляду заяви; були надані всі необхідні відомості щодо обґрунтування можливості передачі землі в оренду для ведення фермерського господарства, належним чином перевірені дійсність волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести фермерське господарство. За результатами розгляду заяви ОСОБА_4 Головним управлінням Держземагенства у Сумській області було прийнято законне та обґрунтоване рішення про передачу ОСОБА_4 в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства, що підтверджується відповідними наказами Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про передачу ОСОБА_4 в оренду для ведення фермерського господарства земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Сульської сільської ради Сумського району Сумської області.

Таким чином, підстав для задоволення позову суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 22, 116, 122, 123, 134 Земельного кодексу України, ст.ст. 1, 7, 8, Закону України «Про фермерське господарство», суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову Сумської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Сумської області через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя