РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Сидорець К.Г.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

представник третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Богунського районного суду м. Житомира справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

До Богунського районного суду м. Житомира звернувся ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним. В обгрунтування заявлених вимог позивач вказав, що 30.05.2016 р. померла його мати, ОСОБА_8 1935 р. н. Після смерті матері він, ОСОБА_5 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини де йому стало відомо, що 13.03.2015 р. матірю було складено заповіт на ім'я його рідної сестри - відповідачки по справі ОСОБА_6, який був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 за номером у спадковому реєстрі 57221599. Так як мати важко хворіла, то догляд за нею він з сестрою здійснювали почергово. Скориставшись його відсутністю, коли він перебував у відрядженні, сестра без його відома запросила приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_3 по місцю постійного проживання матері - м. Житомир, вул. Калнишевського (Ворошилова) буд. №3 де і був посвідчений вказаний заповіт. За життя мати, маючи одну двух кімнатну квартиру по вул. Львівській в м. Житомирі та приватний будинок №3 по вул. Ворошилова також в м. Житомирі, намірювалася квартиру подарувати дочці, відповідачці по справі - ОСОБА_6, а будинок, мала намір залишити йому. Так як він довіряв своїй рідній сестрі, та з повагою ставився до матері, то не переймався питанням складання заповіту на своє імя з зрозумілих етичних міркувань. Позивач звертає увагу, що його мати важко хворіла, 19 грудня 2004 р. вона була прооперована в Житомирському обласному онкодиспансері з приводу рака прямої кішки, а 28 жовтня 2010 р. перенесла інсульт і по день своєї смерті була фактично прикута до ліжка через що потребувала постійного догляду, тому, на його думку, волевиявлення її на час посвідчення заповіту не було вільним і не відповідало її внутрішній волі. Саме тому, 26 жовтня 2016 р. він звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з позовом про визнання заповіту недійсним з підстав передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України, тобто вчинення дієздатною фізичною особою правочину у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Незважаючи на те, що справа на даний час не розглянута, однак судово-психіатрична експертиза проведена і за її висновками мати - ОСОБА_9 могла підписувати заповіт. Такий висновок експертизи спростовує доводи його позовної заяви проте, що на момент підписання заповіту мати не могла, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (справа: №295/13517/16-ц), а значить і в позові буде відмовлено. Між тим, закон не забороняє йому звернутися до суду повторно з тим же предметом спору, але з інших правових підстав (п.10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України). На його думку, правовою підставою нового позову є неправомірні дії нотаріуса, який на момент вчинення правочину - 13.03.2015 р., грубо порушив вимоги ч. 3 ст.13-1, ст.41 Закону України «Про нотаріат», та ч.2 ОСОБА_10 1 «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», де зазначено: ... «Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом».

Приватний нотаріус ОСОБА_3 є нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу, а тому виходячи з вищенаведе'них правових норм він міг вчиняти дану нотаріальну дію тільки у приміщенні яке є робочим місцем приватного нотаріуса, а не по місцю проживання ОСОБА_8, як мало місце в даному випадку.

Пленум ВСУ в п.26 своєю Постанови № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказав, що: «Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочин залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса».

В даному випадку позивач обгрунтовує недійсність правочину саме з посиланням на неправомірні дії нотаріуса та просить визнати недйсним заповіт від 13.03.2015 р. посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_3 за номером у спадковому реєстрі 57221599 вчинений від імені ОСОБА_8 померлої 30.05.2016 р. у м. Житомир.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволені позовних вимог обгрунтовуючи свою позицію викладеними у позові доводами.

Представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_2 вказав на те, що позов не підлягає задоволенню так як позивач просить визнати недійсним заповіт з підстав того, що приватний нотаріус ОСОБА_3 не міг посвідчувати заповіт по місцю проживання померлої, оскільки то не його нотаріальний округ. Відповідно до ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. При цьому ОСОБА_2 наголошую, що представник позивача у судовому засіданні не довів, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, а отже, в даному випадку заповіт не може бути визнаний судом недійсним а тому у позові слід відмовити.

Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус ОСОБА_3 також заперечував проти задоволення позовних вимог і просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Судом встановлено.

Згідно Свідоцтва про смерть ОСОБА_8 померла 30 травня 2016 р. (а. с. 6).

Зі змісту Свідоцтва про народження ОСОБА_5 народився 25 березня 1969 р. Батьками дитини записані ОСОБА_11 та ОСОБА_8. (а. с. 7).

Згідно рішення Богунського районного суду від 03.01.2018 р. за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, позовні вимоги залишені без задоволення. (а. с. 36-37).

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи встановив.

28 грудні 2017 р. ОСОБА_5 звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з позовною заявою до ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, вважаючи, що приватний нотаріус здійснив посвідчення заповіту за межами свого нотаріального округу, просить суд визнати недійсним заповіт від 13.03.2015 р., посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_3 за № 57221599 у спадковому реєстрі, вчинений від імені ОСОБА_8, померлої 30.05.2016 р. в м. Житомирі.

Як вбачається зі змісту позовних вимог ОСОБА_5 звернувся в суд із заявою про визнання заповіту недійсним. Суд, аналізуючи пояснення учасників процессу та надані докази, зазначає, що в описовій частині позову позивач невірно зазначив місце посвідчення заповіту. Так, ОСОБА_5 вказав, що його мати постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 (Ворошилова) в буд. З, де був посвідчений вказаний заповіт. При цьому він послався на покази в судовому засіданні свідків, що були присутні при посвідченні заповіту в м. Житомирі по вул. Калнишевського (Ворощиїрва), 3. Проте з пояснень приватного нотарійса ОСОБА_3 він не посвідчував будь-яких документів за вказаною адресою. Фактично заповіт було посвідчено ним в м. Житомирі по вул. Северина Наливайка, 9 в присутності свідків. Під час слухання справи представник позивача не уточнив своїх позовних вимог, у відношенні адреси, тому суд критично відноситься до наданих позивачем доказів.

Крім того, в описовій частині позову, під час слухання справи у суді позивач та його представник посилається на неправомірні дії нотаріуса, який на їх думку, грубо порушив вимоги ч. 3 ст. 13-1, ст. 41 Закону України «Про нотаріат» та ч. 2 ОСОБА_10 1 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», а саме здійснював нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу.

Разом з тим, під час судового слухання, представник позивача погодився з тим, що місце роботи приватного нотаріуса знаходиться в м. Житомирі, а не в населеному пункті Житомирського району. Відповідно до ст. 13-1 Закону «Про нотаріат» нотаріальний округ - територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса. Таким чином, оскільки контора приватного нотаріуса знаходиться в м. Житомирі, то і його нотаріальний округ включає в себе не тільки Житомирський район, але і місто Житомир.

Судом був досліджений плану земельних ділянок, які знаходяться на території Оліївської сільської ради Житомирського району. З плану свідчить, що земельні ділянки в районі мікрорайону Крошня м. Житомира відносяться до земель Оліївської сільської ради. Незважаючи на той факт, що будинки зареєстровані в органах БТІ міста Житомира, але земельні ділянки під ними відносяться до території Оліївської сільської ради.

Крім того, суду були досліджені викопіровка із земель території місцевої ради, за підписом голови Оліївської сільської ради ОСОБА_12, де вулиці ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (Ворошилова) в м. Житомирі знаходяться по межі земельних ділянок між територією Оліївської сільської ради та територією міста Житомира.

Суд звертає увагу, що в позовних вимогах ОСОБА_5 посилається на ряд статей цивільного кодексу України, які в загальному порядку визначають недійсність правочинів (загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, підстави недійсності правочину тощо), проте недійсність заповіту, як спеціальна норма закону, визначається статтею 1257 Цивільного кодексу України. Саме ця стаття ЦК визначає умови та підстави для визнання заповіту недійсним. Згідно ч. 1 ст. 1257 ЦК заповіт, складений з порушенням вимог щодо форми та посвідчення є незаконним. Частина 2 вказаної статті передбачає, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03 січня 2018 року по справі № 295/13517/16-ц позовну заяву ОСОБА_10 про визнання заповіту недійсним було залишено без задоволення. Суд встановив, що ОСОБА_8 на момент складення заповіту 13.03.2015 р. усвідомлювала значення своїх дій та могла ними керувати, при цьому законні права та інтереси позивача не порушувалися.Оскільки ці обставини вже були встановлені рішенням суду в аналогічній справі між тими самими сторонами і з того самого предмету спору, то в силу ст. 82 ЦПК України ці обставини доказуванню не підлягають.Таким чином, при оформленні заповіту ОСОБА_8 проявила вільне волевиявлення, яке відповідало її внутрішній волі, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, розуміла свої дії та усвідомлювала їх значення.

Згідно з ч. ч. 1, 4, 5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість тощо, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

За позицією Верховного Суду України, викладеною в п.п.5, 26 постанови Пленуму «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за №9 від 06.11.2009 р, вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Керуючись принципами законності, обєктивності та справедливості суд вважає, що у задоволені позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним слід відмовити.

Керуючись вимогами ст. ст. 203, 215, 225, 287, 1257 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», Постанова Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за №9 від 06.11.2009 р.,ст. ст. 76-82, 259, 263, 265, 280 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, відмовити.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 23.05.2018 року.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка