АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 2-2817/10
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3286/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Коваленко І.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 вересня 2010 року

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_4 та ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2010 року приватне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені.

В обґрунтування позову зазначено, що 19 лютого 2007 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав грошові кошти, в сумі 96 117 дол. США, які позичальник зобов'язався повернути у повному обсязі та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 11,8 % річних.

06 лютого 2009 року позивач та ОСОБА_4 уклали додаткову угоду №1 до вищевказаного договору від 19 лютого 2007 року, відповідно до умов якої відповідач зобов'язався повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в розмірі 1060 дол. США. Днем сплати ануїтетного платежу встановлено 25 число кожного календарного місяця строку кредитування. Згідно п. 3.1. додаткової угоди № 1, ОСОБА_4 зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі в термін не пізніше 21 лютого 2034 року, а відповідно до п. 3.2. цієї угоди строки сплати процентів, нарахованих згідно умов кредитного договору за використання кредитних коштів в період з 01 грудня 2008 року по 31 грудня 2008 року перенесено на період з 01 лютого 2014 року по 20 лютого 2014 року.

19 лютого 2009 року позивач та ОСОБА_4, у зв'язку з укладенням між ними додаткової угоди № 1, уклали договір про внесення змін № 1 до договору іпотеки № 47751 від 19 лютого 2007 року та встановили, що іпотекою згідно договору в повному обсязі забезпечуються зобов'язання, їх розмір, строк і порядок виконання, який може бути змінено відповідно до умов цього договору, що обумовлюють основне зобов'язання передбачені додатковою угодою №1 від 06 лютого 2009 року.

31 березня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 2 до договору про надання споживчого кредиту від 19 лютого 2007 року про те, що сплата процентів, нарахованих згідно умов кредитного договору за використання кредитних коштів у доларах США в період з 01 січня 2009 року по 21 січня 2009 року здійснюється ОСОБА_4 з 01 лютого 2011 року по 19 лютого 2011 року. Сплата процентів, нарахованих згідно умов кредитного договору за використання кредитних коштів у доларах США в період з 01 лютого 2009 року по 05 лютого 2009 року здійснюється ОСОБА_4 в період з 01 березня 2011 року по 19 березня 2011 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 97141 від 19 лютого 2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобов'язалася відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_4 його зобов'язань, що виникли із кредитного договору, в повному обсязі, у тому числі за повернення основної суми боргу, процентів за користування кредитними коштами, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених кредитним договором.

Згідно умов договору поруки, відповідальність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є солідарною, а у випадку невиконання позичальником його зобов'язань за кредитним договором позивач має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя (п. 1.4, п.2.2 договору поруки).

06 лютого 2009 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 97141 від 19 лютого 2007 року про те, що у зв'язку з укладенням між позивачем та ОСОБА_4 додаткової угоди № 1, ОСОБА_3 надає свою згоду на зміну суми кредитного договору, зміну процентної ставки, розміру ануїтетного платежу, зміну кінцевого терміну виконання основного зобов'язання.

Посилаючись на те, що позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, а ОСОБА_4, всупереч умов кредитного договору, не здійснював платежі для погашення суми заборгованості по кредитам та нарахованим процентам, чим порушив взяті на себе забезпечені договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості, просив:

стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором, в сумі 101 221, 89 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01 квітня 2010 року становило 802 183 грн. 55 коп.; а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення та судовий збір, в розмірі 1820 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 вересня 2010 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що розрахунок заборгованості ОСОБА_4 здійснено невірно, він є абсолютно необґрунтованим та недоведеним; суд, вирішуючи питання про солідарне стягнення заборгованості керувався договором поруки, що укладений між позивачем та ОСОБА_4, однак, порука за цим договором була припинена на момент звернення позивача до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості; не враховано те, що з моменту настання строку виконання основного зобов'язання, кредитні правовідносини між сторонами припинилися, натомість, існують лише зобов'язальні правовідносини, що виключає подальше нарахування строкової заборгованості, простроченої заборгованості, строкової заборгованості по відсоткам, простроченої заборгованості по відсоткам, пені; позивачем всупереч нормам чинного законодавства України неправомірно розраховано пеню в доларах США, а також, що у матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують факт видачі позичальнику кредитних коштів, що унеможливлює встановлення точної дати видачі кредиту та його розміру.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 травня 2018 року замінено позивача у справі : з ПАТ «УкрСиббанк» на товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (надалі - ТОВ «Кей-Колект») у відповідності до договору факторингу № 2 від 13 лютого 2012 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», за яким товариство набуло повноважень кредитора за зобов'язаннями боржника та поручителя (а.с.25, 39-42 т. 2).

Колегія суддів, вислухавши думку учасників судового розгляду справи, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

На рішення суду першої інстанції відповідачем ОСОБА_4 чи його представником, апеляційну скаргу не подано.

Як убачається з матеріалів справи, 19 лютого 2007 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит (грошові кошти) в сумі 96 117 дол. США, а останній зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 19 лютого 2028 року (включно) згідно з графіком погашення кредиту (Додаток № 1 до Кредитного договору) та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 11,8 % річних (а.с.15-18 т.1).

Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно з п. 1.3.4. договору відбувається з 01 по 09 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти (а.с.19-21 т.1).

06 лютого 2009 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19 лютого 2007 року, відповідно до умов якої відповідач зобов'язався повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в розмірі 1060 дол. США.

Днем сплати ануїтетного платежу встановлено 25 число кожного календарного місяця строку кредитування. Невід'ємною частиною додаткової угоди є графік платежів (додаток №1) (а.с.33 т.1).

Відповідно до додатку № 1, станом на 06 лютого 2009 року заборгованість за кредитом визначена в сумі 88 207,18 дол. США (а.с.34 т.1).

Згідно п. 3.1. додаткової угоди-1 ОСОБА_4 зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі в термін не пізніше 21 лютого 2034 року. Відповідно до п. 3.2. додаткової угоди-1 позивач та відповідач домовились про перенесення строків сплати процентів, нарахованих згідно умов кредитного договору за використання кредитних коштів в період з 01 грудня 2008 року по 31 грудня 2008 року, на період з 01 лютого 2014 року по 20 лютого 2014 року.

19 лютого 2009 року позивач та ОСОБА_4, у зв'язку з укладенням між ними додаткової угоди-1, уклали договір про внесення змін № 1 до договору іпотеки № 47751 від 19 лютого 2007 року про доповнення договору іпотеки пунктами наступного змісту: «7. Іпотекою згідно Договору в повному обсязі забезпечуються зобов'язання, передбачені Додатковою угодою №1 від 06 лютого 2009 року до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19 лютого 2007 року» (а.с.34-36 т.1).

Відповідно до умов договору про внесення змін позивач та ОСОБА_4 підтверджують, що іпотекою забезпечуються розмір зобов'язань, строк і порядок їх виконання, який може бути змінено відповідно до умов цього договору, що обумовлюють основне зобов'язання.

31 березня 2009 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 2 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19 лютого 2007 року про те, що сплата процентів, нарахованих згідно умов кредитного договору за використання кредитних коштів у доларах США в період з 01 січня 2009 року по 21 січня 2009 року здійснюється відповідачем з 01 лютого 2011 року по 19 лютого 2011 року. Сплата процентів, нарахованих згідно умов кредитного договору за використання кредитних коштів у доларах США в період з 01 лютого 2009 року по 05 лютого 2009 року здійснюється відповідачем в період з 01 березня 2011 року по 19 березня 2011 року (а.с.42 т.1).

Встановлено, що позивач виконав взяті на себе зобов'язання у повному обсязі, між тим, ОСОБА_4, всупереч умов кредитного договору, не здійснював платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованих відсотках.

Згідно з п. 7.1. кредитного договору, за порушення ОСОБА_4 термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, зокрема термінів повернення кредиту (всієї суми або йогочастини) та/або термінів сплати процентів за кредит, позивач має право, починаючи з 32 календарного дня з дати порушення відповідачем терміну виконання свого грошового зобов'язання, нараховувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Зі справи убачається, що з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 97141 від 19 лютого 2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобов'язався відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_4 йогозобов'язань, що виникли із кредитного договору, в повному обсязі, у тому числі за повернення основної суми боргу, процентів за користування кредитними коштами, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених кредитним договором (а.с.43 т.1).

Згідно умов вказаного договору поруки, відповідальність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є солідарною, а у випадку невиконання позичальником його зобов'язань за кредитним договором позивач має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя (п. 1.4, п. 2.2 договору поруки).

06 лютого 2009 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 97141 від 19 лютого 2007 року про те, що у зв'язку з укладенням між позивачем та ОСОБА_4 додаткової угоди № 1, ОСОБА_3 надає свою згоду на зміну суми кредитного договору, зміну процентної ставки, розміру ануїтетного платежу, зміну кінцевого терміну виконання основного зобов'язання (а.с.44т.1).

Згідно даних долученого до справи розрахунку, станом на 01 квітня 2010 року заборгованість ОСОБА_4 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені, становила 101 221, 89 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01 квітня 2010 року еквівалентно 802 183 грн. 55 коп. (а.с.22-32 т.1).

Задовольняючи заявлений по справі позов, районний суд виходив з підстав його доведеності та обґрунтованості.

Між тим, з висновками суду першої інстанції у повному обсязі погодитися неможливо, враховуючи наступне.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та платити проценти.

Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Згідно із умовами додаткової угоди № 1 до договору від 19 лютого 2007 року, ОСОБА_4 зобов'язувався повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в розмірі 1060 дол. США. Днем сплати ануїтетного платежу встановлено 25 число кожного календарного місяця строку кредитування (а.с.3 т.1).

Зі змісту договору поруки встановлено, що відповідальність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є солідарною, а у випадку невиконання позичальником його зобов'язань за кредитним договором позивач має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя (п. 1.4, п.2.2 договору поруки).

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року № 6-1455цс17, в якій були встановлені подібні правовідносини, зі змістом якої погодився й Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2018 року у справі № 61-4560св18.

Встановлено, що банком на адресу місця проживання відповідачів було направлено повідомлення-вимогу від 20 квітня 2010 року, відповідно до якого кредитор вимагав усунення порушень зобов'язання у зв'язку з виникненням заборгованості протягом 31 дня з моменту отримання вимоги та зазначив, що у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, АТ «УкрСиббанк» вважав термін повернення кредиту за кредитним договором таким, що настав, та вимагав дострокового виконання позичальником своїх зобов'язань за договором (а.с.184,185 т.1).

Відповідачі вказували на те, що згаданий лист вони не отримували, на підтвердження вказаних обставин не містять доказів й матеріали справи, а тому строк виконання зобов'язання за кредитним договором від 19 лютого 2007 року було змінено датою звернення у суд із позовом (а.с.180-183 т.1).

Відповідно до даних долученого до справи розрахунку заборгованості, згідно умов кредитного договору з доповненнями до нього, з 26 лютого 2009 року боржником припинено внесення платежів за кредитом й станом на 01 квітня 2010 року кредитна заборгованість становила 101221,89 дол. США, з яких : заборгованість за кредитом, у сумі 88 207,18 дол. США, заборгованість за процентами, в сумі 11 853,13 дол. США, а також проведено нарахування пені по кожному із платежів у валюті кредиту - за несвоєчасне погашення кредиту, в сумі 153, 24 дол. США, за несвоєчасне погашення відсотків, у сумі 1008, 34 дол. США (а.с.22-27 т.1).

Встановлено, що з позовом у суд кредитор звернувся 02 червня 2010 року (а.с.52 т.1).

Отже, враховуючи положення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід обчислювати нарахування боргових сум, які підлягають стягненню з поручителя з моменту пред'явлення позову і до збігу шестимісячного строку.

За наведених підстав в частині щомісячних зобов'язань по кожному з платежів щодо повернення грошових коштів за період, який виник до 02 грудня 2009 року, тобто понад шість місяців з дати звернення у суд з позовом, з ОСОБА_3, як поручителя, не підлягає стягненню кредитна заборгованість, остільки в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України в цій частині порука є припиненою.

Згідно умов договору, розмір ануїтентного платежу, який підлягав до сплати 25 числа протягом кожного календарного місяця кредитування, визначено в сумі 1060 дол. США (а.с.33 т.1).

Отже, відповідно до змісту розрахунку заборгованості по кредиту, який узгоджується зі змістом договору з доповненнями до нього щодо зобов'язань ОСОБА_3, з поручителя не підлягає стягненню заборгованість за кредитом, у сумі 6 768,85 дол. США за період з 26 лютого 2009 року до 02 грудня 2009 року (417,56 + 417,56 + 467,98 + 518,99 + 570,57 +622,75 + 675,53 + 728,92 + 782,92 + 837,54 + 892,79), а також заборгованість за процентами, в сумі 8550, 74 дол. США (7722,97+827,77) (а.с.22-32 т.1).

Що стосується розміру пені, який підлягає виключенню з зобов'язання поручителя, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Дія ж Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, максимальний розмір пені пов'язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні.

Така правова позиція міститься й у постанові Верховного Суду України в справі № 3-29гс15.

Згідно з п. 7.1. кредитного договору, за порушення ОСОБА_4 термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, зокрема термінів повернення кредиту (всієї суми або йогочастини) та/або термінів сплати процентів за кредит, позивач має право, починаючи з 32 календарного дня з дати порушення відповідачем терміну виконання свого грошового зобов'язання, нараховувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Разом з тим, як свідчить зміст долученого до справи розрахунку, заборгованість по пені визначена станом на дату її нарахування у іноземній валюті й офіційний обмінний курс НБУ гривні було застосовано на загальну суму заборгованості по пені станом на дату складання розрахунку - 01 квітня 2010 року, в сумі 1 161,58 дол. США, що еквівалентно 9205 грн. 59 коп. (а.с.22-32 т.1).

Зазначені обставини, свідчать про те, що в частині вимог про стягнення пені суд неправильно застосував норми матеріального права, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність внесення змін у рішення суду в зазначеній частині вирішення позову і щодо ОСОБА_4, незважаючи на те, що рішення місцевого суду ним не оскаржено, не мала на це відповідних повноважень і ОСОБА_3

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням зазначеного, змісту договору, встановленої облікової ставки НБУ та даних розрахунку щодо строку виникнення відповідних зобов'язань та вимог позову, за період з 26 лютого 2009 року по 01 квітня 2010 року розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту становить 871 грн., а за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах - 9 256 грн. 26 коп.

З урахуванням припинення частини платежів ОСОБА_3 за основними зобов'язаннями, підлягає виключенню з відповідальності поручителя й пеня, яка за період з 02 грудня 2009 року по 01 квітня 2010 року становить, відповідно, за несвоєчасне погашення кредиту - 821 грн. 11 коп., а за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 6 781 грн. 64 коп. (а.с.24-26 т.1).

Отже, виключені з зобов'язання поручителя платежі за вказаний період підлягають стягненню лише з боржника - ОСОБА_5, що не враховано районним судом під час вирішення спору.

Колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про відсутність у справі доказів дати отримання боржником кредитних коштів, й відповідно, неможливості перевірки правильності розрахунку, остільки, як убачається з матеріалів справи та п. 1.5 кредитного договору, грошові кошти банком були перераховані на відкритий у банку на ім'я позичальника поточний рахунок з призначенням платежу - придбання квартири АДРЕСА_1 й саме вказане нерухоме майно, після придбання за кредитні кошти, було передано в іпотеку банку (п.п.1.4.2 п.1.4 договору іпотеки).

Необґрунтованими колегія суддів визнає й доводи апеляційної скарги про припинення поруки у повному обсязі за зобов'язаннями ОСОБА_3 з урахуванням листа банку від 20 липня 2009 року, направленого на адресу боржника, остільки як свідчить зміст вказаного листа кредитором було повідомлено ОСОБА_4 про наявність у нього простроченої заборгованості за кредитом, у сумі 5 496,37 дол. США, та залишку основного зобов'язання - 88 207,18 дол. США та попереджено про необхідність погашення саме поточної заборгованості, а не кредитного зобов'язання у повному обсязі, а також вказано, що у випадку невиконання зобов'язання - буде ініційовано звернення стягнення на предмет іпотеки та або стягнення заборгованості у судовому порядку (а.с.154 т.1).

Твердження апеляційної скарги про те, що встановлена у розрахунку заборгованість ОСОБА_3 за кредитним зобов'язання ОСОБА_4 є недоведеною, остільки не містить графіків розрахунків, колегія суддів визнає безпідставними й необґрунтованими, як такі, що носять голослівний характер, в той час як складений щодо боржниці розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом кредитного договору та додаткової угоди до договору з графіком платежу та договором поруки з доповненнями до нього, якими чітко передбачено, що станом на 02 лютого 2009 року заборгованість по тілу кредиту становить 88207,18 дол. США й саме на підставі даних правочинів з вказаного періоду, а також наявних доказів внесення боржником платежів, які не спростовано, скаржнику проводилися відповідні нарахування заборгованості по тілу кредиту й відсотках, які, з урахуванням ч. 4 ст. 559 ЦК України, ч. 2 ст.1050 ЦК України визнані доведеними в період з 02 грудня 2009 року по 01 квітня 2010 року.

При цьому, колегія суддів враховує і те, що залишок заборгованості по тілу кредиту з дати укладання додаткової угод носить незмінний характер - 88 207,18 дол. США, в той час як відповідні нарахування відсотків та пені проводилися з урахуванням часткової сплати боржником заборгованості по відсотках.

Доказів на спростування викладеного у розрахунку змісту заборгованості та правової природи її утворення ОСОБА_3 не надано.

Отже, районним судом необґрунтовано стягнуто з поручителя заборгованість за період, коли порука була припинена - з 26 лютого 2009 року по 01 грудня 2009 року, а тому, з урахуванням ч. 4 ст. 559 ЦК України, з відповідачів підлягає у солідарному стягненню заборгованість за кредитним договором за період з 02 грудня 2009 року по 01 квітня 2010 року, в розмірі 81 441,33 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01 квітня 2010 року становило 645 422 грн. 54 коп.

Окрім цього, необґрунтовано пеню нараховано в іноземній валюті.

За таких обставин, рішення районного суду, як постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає зміні, а резолютивну частину рішення суду слід викласти у наступній редакції:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором, у розмірі 6 768,85 дол. США, що еквівалентно 53 643 грн. 14 коп.; заборгованості за процентам, в сумі 8 550,74 дол. США, що еквівалентно 67 764 грн. 61 коп., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, у сумі 821 грн. 11 коп.,пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом, в сумі 6 781 грн. 64 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором, у сумі 81 441, 33 дол. США., що еквівалентно 645 422 грн. 54 коп.; заборгованість за процентами, в сумі 2 474,62 дол. США, що еквівалентно 19 611 грн. 36 коп.; заборгованість по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, в сумі 50 грн. 56 коп., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом, в сумі 1 182грн. 92 коп.

Окрім цього, відповідно до п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Остільки солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, рішення районного суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні, а судові витрати розподілу між відповідачами - у співвідношенні до стягненої суми.

З урахуванням суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів у сумарному виразі в еквіваленті до національної валюти, судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог складає наступну пропорцію: з ОСОБА_4 - 58,11 %, з ОСОБА_3 - 41,89%.

Встановлено, що сума судового збору за подання позовної заяви склала 1700 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.48, 49 т.1).

Отже, з ОСОБА_4 на користь позивача слід стягнути понесені по справі судові витрати у співвідношенні 58,11 % від сум сплаченого судового збору (1700 грн.) та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (120 грн.), що становить, відповідно, 1445 грн. та 69 грн.; а з ОСОБА_3 - 41, 82% від понесених витрат (1700грн. та 120грн.), що, відповідно, складає 255 грн. витрат, пов'язаних з оплатою судового збору, та 51 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 вересня 2010 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором, у розмірі 6 768,85 дол. США, що еквівалентно 53 643 грн. 14 коп.; заборгованість за процентам, в сумі 8 550,74 дол. США, що еквівалентно 67 764 грн. 61 коп., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, у сумі 821 грн. 11 коп., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, в сумі 6 781 грн. 64 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором, у сумі 81441,33 дол. США, що еквівалентно 645 422 грн. 54 коп.; заборгованість за процентами, в сумі 2 474,62 дол. США, що еквівалентно 19 611 грн. 36 коп.; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, в сумі 50 грн. 56 коп., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, в сумі 1 182 грн. 92 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» витрати по справі, пов'язані з оплатою судового збору, в сумі 1445 грн. та 69 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» витрати по справі, пов'язані з оплатою судового збору, в сумі 255 грн. та 51 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 червня 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: