Апеляційний суд Житомирської області
Справа №293/1363/17 Головуючий у 1-й інст. Васильчук С. Ф.
Категорія 59 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1

секретаря судового засідання Ковальської Я.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 29 січня 2018 року під головуванням судді Васильчука С.Ф.

у справі №293/1363/17 за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність керівника Черняхівського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4 та державного виконавця Шмаюна Ігоря Володимировича, про скасування постанови про закриття виконавчого провадження від 29.08.2017 року,

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила скасувати постанову державного виконавця про закриття виконавчого провадження від 28.08.2017 року. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що на виконанні у Черняхівському районному відділі державної виконавчої служби перебуває рішення суду від 29.10.2015 року про її вселення до АДРЕСА_1, зобовязання ОСОБА_2 видати їй ключі від спірної квартири та не чинити спротиву останній у користуванні квартирою. Однак, під час примусового виконання рішення суду державними виконавцями не вжито всіх заходів, передбачених чинним законодавством. Відповідачем їй виділено лише 3 кв.м. у квартирі, заборонено користуватись туалетом і кухнею, не надано ключів від вхідних дверей, чим порушено її право як власника ? частини квартири. З наданої виконавчою службою відповіді вона дізналася, що 28.08.2017 державним виконавцем винесена постанова про закриття виконавчого провадження. Вважає, що вказана постанова є неправомірною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 29 січня 2018 року скаргу ОСОБА_3 задоволено. Визнано постанову державного виконавця Шмаюна І.В. Черняхівського районного відділу ДВС про закінчення виконавчого провадження від 29.08.2017 року неправомірною. Зобов»язано Черняхівський РВ ВДВС провести виконавчі дії за виконавчим провадженням №49777512 відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування зазначеної ухвали з постановленням нової - про відмову у задоволенні скарги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права. В обґрунтування скарги зазначає, що судове рішення від 29.10.2015 року ним виконано в повному обсязі, що підтверджується актом державного виконавця від 04.04.2017 року. Із змісту цього акта вбачається, що ключі від вхідних дверей квартири були видані ОСОБА_3 ще 09.08.2016 року, замок від вхідних дверей цими ключами відкривався, ? частина квартири була повністю звільнена від речей відповідача і позивачка в любий зручний для неї час може користуватися спірним житлом. А том, вважає, що оскаржувана постанова державним виконавцем ухвалена правомірно. Крім того, на думку апелянта, судом не було взято не уваги покази свідків та не досліджено письмові докази, які мали значення для справи.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 29.10.2015 року Черняхівським районним судом ухвалено судове рішення про вселення ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_2 А в смт. Черняхів Черняхівського району Житомирської області та зобовязано ОСОБА_5 видати ОСОБА_3 ключі від вказаної квартири, та не чинити останній спротив у користуванні даним житлом (а.с.17).

Зазначене рішення суду набрало законної сили 10.12.2015 року.

На виконання цього судового рішення 30.12.2015 року Черняхівським районним судом видано виконавчий лист № 293/1870/14-ц (а.с.18), який перебував на виконанні у Черняхівському районному відділі державної виконавчої служби та на підставі якого за заявою стягувача було відкрито виконавче провадження № 49777512.

29 серпня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку з фактичним повним виконанням рішення. Копію даної постанови ОСОБА_3 отримано лише 08.12.2017 року(а.с.9-10).

Розглядаючи скаргу ОСОБА_3 та визнаючи постанову державного виконавця неправомірною, суд першої інстанції виходив з того, що боржником не надані ключі від вхідних дверей спірної квартири та заборонено користуватися підсобними приміщеннями.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з»ясування всіх обставин справи.

Так, відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушено їх права.

Правовою основою діяльності державної виконавчої служби є Конституція України, Закони України «Про державну виконавчу службу»,«Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Саме на виконавця статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» покладено обов»язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Крім того, виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п.9 ч.1 ст. 39Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 67 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

Державний виконавець зобовязаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового вселення, під час виконання рішення про вселення не є перешкодою для вселення стягувача.

У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, державний виконавець накладає на нього штраф та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. Примусове вселення стягувача здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.

Про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове вселення.

В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що в ході примусового виконання рішення суду від 29.10.2015 року державним виконавцем Шмаюном І.В., починаючи з 2016 року неодноразово проводились виконавчі дії щодо вселення ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_3 А в смт. Черняхів, що підтверджується наявними у справі актами державного виконавця (а.с.41-47).

Так, згідно з актом державного виконавця від 09.08.2016 року вбачається, що боржником ОСОБА_2 рішення суду було виконано частково. Боржником ОСОБА_3 видано ключі від вхідних дверей квартири. Однак, остання не мала можливості вселитися до даного житла, оскільки у кімнатах квартири було відсутнє вільне місце для речей стягувача. Боржник не чинив перешкоди у користуванні ? частини квартини, проте звільняти квартиру від особистих речей відмовлявся (а.с.68).

19.09.2016 року при виході державного виконавця за адресою, зазначеною у виконавчому документі, було встановлено, що стягувач ОСОБА_3 безперешкодно увійшла у квартиру№1 по вул. Сонячній 10 А в смт. Черняхів. Побачивши частину звільненої кімнати відмовилася вселятися, аргументувавши тим, що вона є власником ? частини, а не ?, в яку її хочуть вселити. Після цього самостійно покинула квартиру в присутності понятих, боржника та представників боржника. Про дані обставини державним виконавцем складено акт (а.с. 42)

Із змісту останнього акта державного виконавця від 04.04.2017 року вбачається, що при виході державного виконавця Шмаюна І.В. по місцю проведення виконавчих дій встановлено, що ОСОБА_2 виконав судове рішення у повному обсязі, а саме: видав ОСОБА_3 ключі від вхідних дверей АДРЕСА_4 А в смт. Черняхів, не перешкоджав останній у користуванні даним житлом та звільнив від особистих речей ? частину квартири. Однак, ОСОБА_3 відмовилася вселятися в дану квартиру, причини відмови не повідомила (а.с.26).

Обставини, зазначені у вказаному акті, заявниця не спростувала. Її доводи про незвільнення ОСОБА_2 половини квартири не заслуговують на увагу, оскільки рішенням суду такий обов»язок на останнього не покладався. Доводи щодо заборони користуватися підсобними приміщеннями не підтверджені доказами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 04.01.2017 року, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 13.02.2017 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності за кожним по ? частини квартири АДРЕСА_3 А смт. Черняхів Житомирської області (а.с.35-40).

Частина 1 ст.357 ЦПК України зазначає, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (а.с. 358 ЦПК України).

В даному випадку конкретний порядок користування спільним майном між співвласниками не встановлений.

А тому враховуючи, що 04.04.2017 року відбулося вселення ОСОБА_3 до спірного житла, у звязку з повним виконанням боржником своїх зобовязань 28.08.2017 року державним виконавцем було правомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно з п.9 ч.1 ст.39Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому державний виконавець, вживаючи заходи з примусового виконання виконавчого листа №293/1870/14-ц від 30.12.2015 року у межах наданих йому повноважень діяв у спосіб і в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Права чи свободи заявника державним виконавцем при виконанні судового рішення не порушені. Тому достатніх підстав для визнання протиправною оскаржуваної постанови державного виконавця не було.

У звязку з наведеним та відповідно до п.2ч.1ст.376 ЦПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 29 січня 2018 року скасувати, постановивши нову.

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність керівника Черняхівського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4 та державного виконавця Шмаюна Ігоря Володимировича, про скасування постанови про закриття виконавчого провадження.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 22.03.2018 року.