АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/956/18Головуючий по 1 інстанції - Дудніченко В.М.
Категорія: 19 Доповідач в апеляційній інстанції - Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренко С.І., Храпка В.Д.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 03 квітня 2018 року у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_3 про відшкодування витрат пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду даним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 05.08.2010 року №562 ОСОБА_3 з 01 вересня 2010 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання до Київського національного університету внутрішніх справ.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 року №1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ.

27 вересня 2010 року між КНУВС, комплектуючим органом - ГУМВС України в Черкаській області та відповідачем укладено договір №10-648 про підготовку фахівця у КНУВС. Відповідно до договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі.

З 01.09.2010 року по 15.03.2014 року відповідно до умов договору відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг.

Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов договору відповідача направлено для подальшого проходження служби до комплектуючого підрозділу. Таким чином, навчальним закладом умови договору виконано у повному обсязі.

Наказом ГУ НП в Черкаській області від 05.01.2017 року №5 о/с відповідача звільнено зі служби в Національній поліції на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням. Тобто, у порушення умов договору відповідач з власної ініціативи звільнився зі служби в Національній поліції до спливу встановленого договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання.

Відповідно до довідок за період навчання відповідача з 01 вересня 2010 року по 15 березня 2014 року, вартість витрат, пов'язаних з утриманням його у навчальному закладі, становить 33 394, 81 грн., яку позивач і просив суд стягнути на свою користь з ОСОБА_3

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 03 квітня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Національної академії внутрішніх справ вартість витрат пов'язаних з утриманням у навчальному закладі у сумі 33 394, 81 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Національної академії внутрішніх справ витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

При цьому в апеляційній скарзі посилається на те, що на даний час замовника по вказаному договору - УМВС України в Черкаській області не існує, а зобов'язань перед Національною поліцією відповідач не несе, оскільки вказаний орган не являється правонаступником УМВС України в Черкаській області.

Зазначає, що після закінчення навчання прибув до місця призначення в термін визначений у направленні на роботу, приступив до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначений замовником і відпрацював на ній весь час, коли існувало Управління МВС України в Черкаській області. Відтак зі служби в міліції він не звільнявся.

Крім того, ОСОБА_3 вказує, що відповідно до п. 4.1 договору відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У довідці про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у Національній Академії внутрішніх справ, зазначено що розмір фактичних витрат, пов'язаних з навчанням у навчальному закладі становить 33 394, 81 грн., проте в договорі відшкодування вказаних витрат не передбачено.

Також зазначає, що надані позивачем довідки підписані сторонніми особами, не засвідчені гербовою печаткою та без дати складання.

На апеляційну скаргу представник Національної академії внутрішніх справ подав відзив у якому заперечуючи проти доводів апеляційної скарги звертає увагу на наступне.

Органи внутрішніх справ - це сукупність державних спеціалізованих установ, до яких входить і Національна поліція, підпорядкованих МВС України, які виконують правоохоронні та право застосовні функції з підтриманням правопорядку в державі.

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Національну поліцію» працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, можуть бути прийняті на службу до поліції; працівникам міліції, які перейшли на службу до поліції, стаж вислуги в міліції зараховується до стажу вислуги для присвоєння чергових знань поліції. Фактично міліціонери, які проходили службу в органах внутрішніх справ перейшли на службу до Національної поліції де почали виконувати функції покладені на Національну поліцію.

При цьому позивач зазначає, що відшкодувати витрати він зобов'язаний НАВС, як виконавцю за договором, а не УМВС у Черкаській області.

Національна академія внутрішніх справ на підтвердження своїх вимог надала до суду довідки та розрахунки складені фахівцями відділу бухгалтерського обліку НАВС, які несуть відповідальність за достовірність наданої інформації. Відповідач же в свою чергу не надав належних доказів на підтвердження заперечень, щодо здійснених розрахунків.

Щодо посилання відповідача на ст. 53 Конституції України, яка надає право громадянам право на отримання вищої освіти безоплатно, відповідач залишив без уваги ту обставину, що НАВС звернулась до суду з позовом про відшкодування витрат пов'язаних з утриманням в навчальному закладі, а не з позовом про відшкодування витрат за надання освітніх послуг. Освітні послуги відповідач отримав безоплатно, і НАВС не вимагає їх відшкодування.

Також позивач вказує, що ознайомившись з договором на підготовку фахівця та усвідомлюючи, що умови договору передбачають обов'язок відпрацювання трирічного терміну у органах внутрішніх справ після закінчення навчання, ОСОБА_3 міг відмовитися від його підписання.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі відповідача є обґрунтованими, законними та доведеними, а тому і підлягають відшкодуванню на користь Національної академії внутрішніх справ.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до витягу з наказу Національної академії внутрішніх справ №562 від 05.08.2010 року, ОСОБА_3 було зараховано курсантом 1-го курсу на навчання до академії з 01 вересня 2011 року.

27.09.2010 року між позивачем (виконавцем), Головним управлінням МВС України у Черкаській області (Замовник) та відповідачем (Особа) було укладено договір за №10-648 про підготовку фахівця у Національній академії внутрішніх справ. 27.09.2010 року сторонами було укладено додаткову угоду до договору.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 року №1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» Київськоий національний університет внутрішніх справ реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ.

Відповідно до п. 2.1.3. Договору, виконавець зобов'язаний забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України.

Згідно із п. 2.3.6. договору відповідач зобов'язався у разі звільнення з ОВС по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п. 3 договору відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

В пункті 3.2., 3.3. договору визначено, що підставами для відшкодування фактичних витрат за підготовку фахівця є: відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ після закінчення навчального закладу; звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Відповідно до п. 4.1. договору відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Згідно витягу з наказу Національної академії внутрішніх справ №343 від 15.03.2014 року, про випуск курсантів факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції, які закінчили Національну академію внутрішніх справ у 2014 році, ОСОБА_3 отримав базову вищу освіту.

03 січня 2017 року відповідач звернувся до керівництва з рапортом про звільнення за власним бажанням та наказом №5 о/с від 05.01.2017 року останнього було звільнено зі служби в поліції.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_3 навчався в Національній академії внутрішніх справ з 01.09.2010 року по 15.03.2014 року.

Відповідно довідки Національної академії внутрішніх справ про розрахунок фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсанта ОСОБА_3 в Національній академії внутрішніх справ, які здійснені у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року №313 на підставі фактичних витрат НАВС на утримання 1 курсанта, встановлено, що за період навчання з 01.09.2010 року по 15.03.2014 року фактичні витрати на відповідача склали 33 394,81 грн. в тому числі витрати пов'язані з: грошовим забезпеченням у розмірі 8 577, 73 грн. (без врахування періоду з 01.09.2010 року по 31.08.2011 року), з продовольчим забезпеченням - 10 041, 84 грн. (без врахування періоду з 01.09.2010 року по 31.08.2011 року), речовим забезпеченням - 3 953, 13 грн.; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв - 10 822, 11 грн. (без врахування періоду з 01.09.2010 року по 31.08.2011 року) (а.с. 21).

З вказаним розміром фактичних витрат на підготовку фахівця у Національній академії внутрішніх справ ОСОБА_3 був ознайомлений під підпис, що підтверджується Довідкою про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у Національній академії внутрішніх справ (а.с. 20). Проте заперечень щодо вказаного розрахунку ним подано не було, з сумою витрат він погодився.

Крім того позивачем було надано до суду довідки з детальними розрахунками по кожному виду стягнення фактичних витрат, які ним заявлені в позові, а саме довідка про фактичні витрати на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв ОСОБА_3, довідка щодо витрат коштів на харчування рядового міліції ОСОБА_3 під час навчання на факультеті початкової та спеціальної підготовки НАВС в період з 01 вересня 2010 року по 31 липня 2011 року, довідка про фактичне перебування на харчовому забезпеченні курсанта 3-го курсу факультету підготовки кадрів громадської безпеки ННІПКГБПС національної академії внутрішніх справ ОСОБА_3 в період з 01.09.2011 року по 31.07.2013 року, довідка про фактичне перебування на харчовому забезпеченні курсанта 4 курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки ННІПФПМГБВВ НАВС ОСОБА_3 в період з 01.09.2013 року по 15.03.2014 року, довідка-коригування про забезпечення речовим майном перемінного особового складу академії за період навчання з 01.09.2010 року по 15.03.2014 року, довідка про доходи та відрахування ОСОБА_3 за 2010 рік, довідка про доходи та відрахування ОСОБА_3 за 2011 рік, довідка про доходи та відрахування ОСОБА_3 за 2012 рік, довідка про доходи та відрахування ОСОБА_3 за 2013 рік, довідка про доходи та відрахування ОСОБА_3 за 2014 рік (а.с. 22-31).

Наявність на довідках відбитків печаток/штампів із назвою Національної академії внутрішніх справ не дають підстав ставити під сумнів інформацію, яку містять ці документи.

Відповідно до ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагенту та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 1 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року за №313, зазначено, що цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС (далі - особи), витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі: 1) дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість; 2) відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу; 3) звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Відповідно до п.п. 2, 3, 6 вказаного Порядку відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця у навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. У разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку.

З огляду на вищезазначені норми законодавства у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу особа повинна відшкодувати витрати пов'язані з її навчанням.

Посилання апелянта на ту обставину, що він звільнився не з органів внутрішніх справ, а з Національної поліції, суд оцінює критично.

Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 р. № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції та ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ.

Разом з тим, пунктами 8, 9, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону N 580-VIII «Про Національну поліцію» передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що звільнення відповідача зі служби за власним бажанням є відмовою від подальшого проходження ним служби в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання.

Частиною 4 статті 53 Конституції України встановлено, що громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Як роз'яснив Конституційний Суд України в рішенні від 4 березня 2004 року №5-рп/2004 безоплатність вищої освіти означає, що громадянин має право здобути її відповідно до стандартів вищої освіти без внесення плати в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі (частина четверта статті 53 Конституції України) в межах обсягу підготовки фахівців для загальносуспільних потреб (державного замовлення).

Разом з тим, надання державою особі безоплатної освіти передбачає виникнення права держави на результати трудової діяльності особи, яка здобула вищу освіту за державним замовленням.

Укладаючи угоду з вищим навчальним закладом про надання освітніх послуг за державним замовленням, особа (абітурієнт) бере на себе відповідні зобов'язання, які випливають із вимог нормативно-правових актів в даній сфері і передбачені самими угодами про надання освітніх послуг, а саме зобов'язання після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати за направленням не менше ніж три роки (замість чого отримують вищу освіту безкоштовно).

Вступаючи на навчання за державним замовленням та укладаючи відповідну угоду, особа-абітурієнт є обізнаною із фактом необхідності відпрацювання певного строку після закінчення навчання, а тому, у випадку неприйнятності місця майбутньої роботи, має законну можливість відмовитися від укладення даної угоди.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивачем не ставилися вимоги щодо відшкодування коштів за освітні послуги, а заявлені вимоги пов'язані саме з утриманням відповідача у даному навчальному закладі.

Колегія суддів вважає, що кошти на утримання курсантів виділялись з державного бюджету та перераховувались ВНЗ МВС України, який ними розпоряджається, в тому числі використовуючи кошти на підготовку фахівців для МВС України, відтак з урахуванням положень договору та Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів вищих навчальних закладів, наявні підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача коштів в розмірі 33 394,81 грн., які є витратами, пов'язаними із утриманням у вищому навчальному закладі, при цьому є встановленим той факт, що відповідач звільнився з органів внутрішніх справ за власним бажанням.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 03 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 червня 2018 року.

Судді: Б.Б. Вініченко

С.І. Бондаренко

В.Д. Храпко