Справа № 524/5948/17
Провадження №2/524/347/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі: головуючого - судді - Нестеренка С.Г., при секретарі - Бельченко Н.Л., за участі представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів на утримання непрацездатного чоловіка та батька,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів на утримання непрацездатного чоловіка та батька.

Позивач зазначав, що з відповідачем ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі до 29 березня 2017 року. Від шлюбу мають двох дочок: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 У 2015 році йому встановлена друга група інвалідності. На теперішній час отримує пенсію у мінімальному розмірі, відповідачі матеріальної допомоги не надають.

Просив стягнути з кожного із відповідачів кошти на своє утримання в розмірі 25 відсотків з усіх видів заробітку з часу подання позову до зміни майнового та сімейного стану.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали, просили задовольнити. Позивач уточнив щодо стягнення коштів щомісячно. Не заперечував, що має на праві власності декілька об'єктів нерухомого майна, а також факт погіршення стосунків з відповідачами внаслідок подання ним позовів про визнання їх такими, що втратили право користування житловими приміщеннями.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх представник ОСОБА_6 з позовом не погодилися, просили відмовити у задоволенні позову. Посилалися на те, що спільно з позивачем не проживають з січня 2015 року. Позивач недостатньо приділяв уваги дітям, внаслідок його поведінки у сім'ї були створені нестерпні умови проживання, був двічі засуджений до реальної міри покарання при відбуванні яких незважаючи на майновий стан сім'ї вимагав задоволення його потреб у грошах, одязі, продуктах харчування. Після звільнення з місць відбуття покарань позивач не змінив своє негативне ставлення до родини. Крім того, зазначали, що всі відповідачі мають скрутне матеріальне становище.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 взяли шлюб 18 вересня 1982 року, який було розірвано рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 березня 2017 року, яке набрало законної сили 07 червня 2017 року.

Від шлюбу позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 мають двох дочок - відповідачів: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Позивач ОСОБА_1 та відповідачі не проживають однією сім'єю з січня 2015 року, спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету, на що вказували відповідачі та не заперечувалося позивачем, котрий пояснив, що зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_3

З повідомлення КП «Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи «Полтавської обласної ради» за № 251 від 14 березня 2018 року постає, що позивача було вперше оглянуто спеціалізованою МСЕК 05 березня 2015 року та визнано інвалідом другої групи від загального захворювання терміном на 1 рік. При черговому огляді 03 березня 2016 року позивача визнано інвалідом другої групи від загального захворювання, без терміново, і підставою для такого відповідно до п. 27 Постанови КМ України від 03 грудня 2009 року за № 1317 стали стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи при збереженні дієздатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Крім того, з повідомлення Кременчуцької ЦРЛ від 14 березня 2018 року за № 01-21/673 постає, що на момент видачі цією лікарнею довідок позивачеві у 2015 та 2016 роках останній потребував стороннього догляду, а також що для визначення потреби у сторонньому догляді хворий повинен звернутися до сімейного лікаря на відповідне медичне обстеження.

Таким чином, позивач, якому встановлено друга група інвалідності, без терміново, станом на день розгляду справи, не потребує постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги в обслуговуванні життєдіяльності.

Звідси, посилання позивача та його представника на те, що позивач потребує постійного стороннього догляду на теперішній час відповідно до довідок Кременчуцької ЦРЛ на № 63 від 24 квітня 2015 року, № 121 від 31 травня 2016 року, є безпідставними.

Факт постійного проживання позивача за адресою: АДРЕСА_4 також підтверджується обслуговуванням Кременчуцької ЦРЛ певної частини м. Кременчука, до якої входить і житловий будинок за вказаною адресою.

Позивач ОСОБА_1 не працює, перебуває на обліку в Кременчуцькому ОУ Пенсійного Фонду України Полтавської області і отримує пенсію по інвалідності: - лютий - квітень 2017 року у розмірі 1247 грн. щомісячно; - травень - вересень 2017 року у розмірі 1312 грн. щомісячно, - жовтень 2017 року - січень 2018 року у розмірі 1452 грн.

Розмір прожиткового мінімуму було визначено на 2017 рік статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року, зокрема установлено на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі: з 1 січня 2017 року - 1544 гривні, з 1 травня - 1624 гривні, з 1 грудня - 1700 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: - дітей віком до 6 років з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; - дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень; - працездатних осіб з 1 січня 2017 року - 1600 гривень, з 1 травня - 1684 гривні, з 1 грудня - 1762 гривні; - осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.

Відповідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: - дітей віком до 6 років з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; - дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень; - працездатних осіб з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня; - осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

Отже, позивач одержував та одержує пенсію по інвалідності в розмірах, що не є меншими за розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлених у статтях 7 Законів України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та «Про Державний бюджет України на 2018 рік».

Судом достовірно встановлено, що позивач має на праві власності: - 2/5 частини житлового будинку АДРЕСА_5 - житловий будинок АДРЕСА_6 - земельну ділянку загальною площею 0, 30 га. за адресоюАДРЕСА_7Відповідач ОСОБА_3 зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 працює в ПП «Виробничо-комерційна фірма «Суворов» на посаді кондитера і отримала заробітну плату за період: - вересень 2016 року - серпень 2017 року на суму 39175,71 грн. (без вирахування податків); - з вересня 2017 року по січень 2018 року на суму 16 686,36 грн.

Відповідач ОСОБА_4 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, у якому мають двох дочок: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, проживають у АДРЕСА_2. Діти відповідача ОСОБА_4 перебувають на диспансерному обліку у поліклініці № 2 Кременчуцької міської дитячої лікарні у зв'язку з постійними захворюваннями та перенесенням оперативних лікувань. Відповідач ОСОБА_4 працює помічником вихователя в ДНЗ (ясло-садок) № 62 у м. Кременчуці і одержала заробітку плату за період: - з серпня 2016 року по січень 2018 року на загальну суму 61 138,97 грн. (без вирахування податків).

Відповідач ОСОБА_5 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10, мають у шлюбі сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_8 Вказаний відповідач з чоловіком не проживає, проживає з сином у матері - відповідача ОСОБА_3, не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Дані обставини підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_10

За положеннями ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно ст. 76 СК України:

1. Розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.

2. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

3. Якщо на момент розірвання шлюбу жінці, чоловікові до досягнення встановленого законом пенсійного віку залишилося не більш як п'ять років, вона, він матимуть право на утримання після досягнення цього пенсійного віку, за умови, що у шлюбі вони спільно проживали не менш як десять років.

4. Якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави зробити суду висновок, що аліментні зобов'язання на утримання одного з колишнього подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (ст. 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Дана правова позиція, висловлена Верховним Судом України в Постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, яку суд враховує при розгляді даної справи.

Тобто, Верховним Судом України висловлена чітка позиція, відповідно до якої право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Як було встановлено судом та не заперечувалося позивачем, останній не проживає з колишньою дружиною - відповідачем ОСОБА_3 з січня 2015 року, розмір його пенсії у зв'язку з встановленням другої групи інвалідності не є меншим встановленого розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, має на праві власності декілька об'єктів нерухомого майна, не потребує стороннього постійного догляду та допомоги.Отже, системно аналізуючи наявність підстав та співставляючи встановлені і наведені обставини, зокрема відсутність всіх юридичних складових сукупності умов, суд констатує, що позивач не потребує у призначенні та стягненні з відповідача ОСОБА_3, як колишньої дружини, коштів на своє утримання.

Щодо вимог позивача до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення коштів з повнолітніх дітей на утримання батька, то суд виходить з наступного.

У статті 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно ст. 202 СК України - Підстави виникнення обов'язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків:

1. Повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

2. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Статтею 204 цього Кодексу України визначено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки.

У відповідності до ст. 205 СК України - Визначення розміру аліментів на батьків:

1. Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

2. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Верховний Суд України у п. 21 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 р. за № 3 роз'яснив судам, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК).

Суд, на підставі встановлених і наведених фактів, а також враховуючи сімейне та майнове становище відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, у тому числі необхідність забезпечення дотримання законних прав та інтересів їх малолітніх дітей щодо належного матеріального утримання у відповідності до норм прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, незначні розміри доходів цих відповідачів, приходить до висновку, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не мають реальної можливості для надання матеріальної допомоги позивачеві.

При цьому, суд виходить з того, що позивач та його представник не надали суду жодних належних і допустимих доказів на підтвердження позову, потреби позивача у постійній матеріальній допомозі від відповідачів.

Суд звертає увагу на те, що позивач отримує пенсію, яка не є нижчою встановленого розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, забезпечений житлом, має на праві власності декілька об'єктів нерухомого майна, а також враховує той факт, що позивач відмовився надати відомості суду про наявність коштів на банківських рахунках, доходів від підприємницької діяльності чи плати з наданого майна в оренду, оскільки позивач має кафе-бар у с. Потоки Кременчуцького району Полтавської області, та пояснення самого позивача щодо того, що він потребує спілкування з відповідачами, побачень з онуками.

Тому, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, оскільки він є необґрунтованим та недоведеним.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з того, що позов не підлягає задоволенню, позивач є звільненим від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», а відповідачі не заявляли про відшкодування будь-яких понесених та оплачених ними судових витрат.

Керуючись ст. ст. 75, 76, 80, 202, 204, 205 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів на утримання непрацездатного чоловіка та батька.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили у випадку неподання апеляційної скарги або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення виготовлено 03 квітня 2018 року.

Суддя: