Справа № 125/1149/18
Провадження № 22-ц/801/163/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Єрмічова В. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 рокуСправа № 125/1149/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №125/1149/18 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2018 року про повернення позовної заяви, постановлену у складі судді Єрмічової В.В.,

встановив:

В червні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 06 липня 2010 року в розмірі 51953,22 грн.

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2018 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви, тоді як суд першої інстанції безпідставно повернув позовну заяву.

В строк встановлений судом від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що останнім днем на усунення недоліків було 17 серпня 2018 року, тоді як позивач направив заяву на усунення недоліків 21 серпня 2018 року, тобто поза строком, встановленим судом.

Згідно із ч.ч. 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено, що ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 07 серпня 2018 року подану ПАТ КБ «ПриватБанк» позовну заяву залишено без руху з підстав, що позовна заява не відповідає ст.ст. 175, 177 ЦПК України:

не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору;

подані до позовної заяви документи: анкета-заява від 06 липня 2010 року та Справка об условиях кредитования с использованием кредитной карты «Кредитка Универсальная» 30 дней льготного периода, виконані неякісно та з порушенням вимог щодо розміру шрифту, які встановлені пунктами 7.1, 7.2 розділу 7 Державної уніфікованої системи документації, затвердженої Наказом Держспоживстандарту України 7.04.2003 №55 щодо оформлювання документів ДСТУ 4163-2003 і не придатні для читання;

подані до позовної заяви копії документів належним чином не засвідчені;

додане до позовної заяви платіжне доручення не є належним доказом сплати судового збору, оскільки не місить прізвища імені та по батькові уповноважених посадових осіб, зокрема, бухгалтера та керівника установи та не скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Крім того позивачеві в позовній заяві слід зазначити докази, якими може бути підтверджено отримання кредитних коштів ОСОБА_3 та їх розмір; дату припинення виконання ОСОБА_3, зобов'язання за кредитним договором та якими доказами це може бути підтверджено; розширений розрахунок заборгованості, із зазначенням сплати чи несплати відповідачем грошових коштів щомісячно; строк дії платіжної картки, на яку встановлено кредитний ліміт відповідачеві; про повідомлення відповідача щодо можливості настання фінансових санкцій у разі неналежного виконання зобов'язань по кредитному договору та несплати заборгованості, та якими доказами це може бути підтверджено; чи отримано ПАТ КБ «ПриватБанк» дозвіл на право здійснення операцій з їх переліком, який вказується у додатку до дозволу про перелік операцій, станом на день укладення кредитного договору та якими доказами це може бути підтверджено; коли було прийнято Статут ПАТ КБ «ПриватБанк» та дату внесення до нього змін, прийняття нової редакції.

Позивачу надано строк для усунення недоліків протягом трьох днів з дня отримання копії ухвали про залишення заяви без руху.

Копію ухвали Барського районного суду Вінницької області від 07 серпня 2018 року отримано банком 14 серпня 2018 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 17).

На виконання вимог ухвали, 21 серпня 2018 року банк кур'єрською доставкою «Міст експрес» направив заяву, яка надійшла до Барського районного суду Вінницької області 29 серпня 2018 року, до якої додано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, виписку по кредитному рахунку ОСОБА_3, засвідчені копії документів, доданих до позовної заяви, платіжне доручення, скріплене печаткою банку з відміткою про дату зарахування коштів до Державного бюджету, яка містить відомості щодо призначення платежу «судовий збір за позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3»

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Вимоги до позовної заяви викладені в статті 175 ЦПК України.

Зокрема пунктах 5-8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Як видно з матеріалів справи ПАТ КБ «ПриватБанк» в позовній заяві від 04 червня 2018 року виклав обставини на обґрунтування позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, додав їх до позовної заяви, а також зазначив, що оригінали доданих до позовної заяви доказів наявні у позивача.

Також на аркуші третьому позовної заяви зазначено, що заходи досудового врегулювання спору позивачем не проводились, оскільки законом не встановлена їх обов'язковість для спірних правовідносин.

Таким чином, позовна заява за формою та змістом відповідає вимогам статті 175 ЦПК України.

Водночас частиною 2 ст. 197 ЦПК України встановлено, що у підготовчому засіданні суд, у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви; може роз'яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з'ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; з'ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; встановлює порядок з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання; з'ясовує розмір заявлених сторонами судових витрат.

Статтею 264 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Виходячи з чого, питання щодо доведеності обставин, якими обґрунтовуються вимоги позивача, належності, допустимості, достатності достовірності доказів, вирішуються судом на стадії судового розгляду, а не на стадії відкриття провадження у справі та перевірки відповідності позовної заяви вимогам щодо її форми та змісту.

Вимоги ж суду першої інстанції, викладені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 07 серпня 2018 року щодо зазначення додаткових відомостей на обґрунтування позовних вимог та надання відповідних доказів не ґрунтуються на вимогах процесуального законодавства і суперечать вимогам ст.ст. 13, 43 ЦПК України, якими встановлено принцип диспозитивності цивільного судочинства і право позивача визначати обсяг і зміст доказів.

Відповідно до п.п.5, 6, 7 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

З матеріалів справи видно, що на момент постановлення ухвали про повернення позовної заяви позивачеві 01 жовтня 2018 року, позивачем були надані суду належним чином посвідчені копії доданих до позову документів та платіжне доручення про сплату судового збору, засвідчене печаткою банку із відміткою про зарахування коштів до спеціального фонду Державного бюджету. Не перевіривши відповідність наданого платіжного доручення вимогам закону, суд дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви з наведених в ухвалі підстав.

Водночас, судом першої інстанції не було виконано вимоги ч.2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір», якою встановлено, що суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Як роз'яснено в п. 26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №10, оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується Статтею 6 § 1, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (Beles and others v. the Czech Republic (Белеш та інші проти Чеської Республіки), § 49).

Процедурні гарантії, закріплені статтею 6, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов'язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань («Голдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 р., серія Ф №18, п. 28-36).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

За таких обставин, той факт, що надання належним чином засвідчених копій документів та квитанції про сплату судового збору відбулися поза межами встановленого судом строку, не може бути підставою для визнання неподаною та повернення позовної заяви позивачу,

Такі висновки узгоджуються позицією Верховного Суду, викладеній в постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 720/882/17.

Таким чином, визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу з наведених в ухвалі від 01 жовтня 2018 року підстав є формальним та таким, що порушує права позивача на доступ до суду.

За таких обставин, суд першої інстанції при вирішенні даного питання порушив норми процесуального права та дійшов помилкового висновку про повернення заяви, що відповідно до ч.1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 374, 379, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2018 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: І.М. Стадник

Ю.Б. Войтко