Провадження № 2/185/1231/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2018 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Палюх Т.Д.., при секретарі судового засідання Андруховій Ю.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

16 листопада 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до м. Алушта АР Крим та до м. Макіївка Донецької області без згоди та супроводу батька ОСОБА_2.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що сторони перебували у шлюбі, від якого в них народилися дитина: ОСОБА_4.

Відповідач участі у вихованні та догляді за дитини не здійснює, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається. Зазначає, що відповідач постійно проживає у м. Донецьку, позивач разом з дитиною мешкає у с. Шандриголове Лиманського району Донецької області, піклується про дитину, повністю матеріально та морально утримує, доглядає за нею, займається її вихованням. У зв'язку з тим, що стосунки з відповідачем розірвано, відповідач постійно мешкає на території проведення АТО, у м. Донецьку, останній відмовляє позивачці в наданні дозволу (згоди) на виїзд дитини за межі України, а саме: до м. Макіївка Донецької області, де проживають родичі позивача - мати ОСОБА_5 та ОСОБА_6, та до АР Крим, де у м. Алушта проживають її родичі.

Позивач про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позову.

Відповідач до суду не з'явився, просив розглянути справи за його відсутності, згідно із письмовими запереченнями заперечує проти задоволення позову із мотивів побоювання втратити зв'язок із рідним сином, втратити можливість брати участь у його вихованні, а також з тих підстав, що позивач не вказала період перебування неповнолітнього за кордоном та не надала доказів щодо наявності в неї родичів у АР Крим, доказів, що син ОСОБА_4 потребує лікування( а.с.65-69).

Орган опіки та піклування Краматорської міської ради направив заяву про розгляд справи за відсутності його представника.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки інтереси дитини підлягають захисту, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Відповідно до ч.2 ст.155 Сімейного Кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дітей.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дітей, відповідно до законів України.

За правилами ст.3 Конвенції про права дитини (прийнята Генасамблеєю ООН 20 листопада 1989 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до ст.18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно ч.1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені.

Згідно з ч. ч. 7,8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Відповідно до п.4 вказаних Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до п. 5 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено рівність прав та обов'язків батьків у здійсненні батьківських прав.

Відповідач по справі, як вбачається із матеріалів справи, перебуває на непідконтрольній державі Україна території, у м.Донецьку.

Із наданих позивачем додаткових доказів підтверджується, що її мати ОСОБА_5 постійно проживає та зареєстрована у м. Макіївка Донецької області. 01.07.2017року позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_8, який постійно проживає та зареєстрований у м. Алушта АР Крим, с. Малореченське. ІНФОРМАЦІЯ_6 в них народилась дитина - ОСОБА_9.

З наведених обставин суд приходить до висновку, що бажання позивача ОСОБА_1 отримати дозвіл на вивезення дитини узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини сторін за кордон. Так само надання дозволу позивачці на виїзд неповнолітньої дитини позивача у її супроводі не порушить права дитини та відповідає її інтересам, оскільки спрямоване на реалізацію права дитини на прямий контакт з матір'ю, регулярні особисті стосунки з останньою, буде сприяти фізичному, духовному, інтелектуальному, культурному та соціальному розвитку дитини, оскільки виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Враховуючи, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, суд вважає на необхідне частково задовольнити позов та встановити строк надання дозволу на виїзд дитини ОСОБА_4, без згоди та супроводу батька, в один рік.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.33 Конституції України, Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Надати дозвіл на в'їзд та тимчасовий виїзд за межі підконтрольній Україні території ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до м. Алушта, АР Крим та до м. Макіївка Донецької області, без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, строком один рік з дня набрання рішенням законної сили, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка буде забезпечувати проїзд, перебування дитини за кордоном та повернення її на підконтрольну Україні територію.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня винесення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т. Д. Палюх