АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/33/18 Головуючий у першій інстанції Гаврилов Д.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Базіль Л.В.,

суддів: Бугрика В.В.,

Семиженка Г.В.,

секретар Рябченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу № 766/13634/16ц за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє від імені ОСОБА_4 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 липня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Гаврилова Д.В, у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_8, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Корабельної районної в місті Херсоні ради, орган опіки та піклування Корабельного району міста Херсона про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та про виселення без надання іншого житлового приміщення

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2016 року позивач ОСОБА_5 звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що їй на підставі свідоцтва про право власності від 17.10.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М., виданого на підставі ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» та акту старшого державного виконавця про проведення електронних торгів з реалізації іпотечного арештованого нерухомого майна від 08.09.2016 року належить на праві власності трикімнатна квартира, розташована за адресою АДРЕСА_1.

Після придбання вказаної квартири їй стало відомо, що у квартирі зареєстровані та проживають відповідачі, які добровільно виселитися з квартири та знятися з реєстраційного обліку не бажають.

Посилаючись на те, що відповідачі проживають без будь - яких правових підстав в спірній квартирі, порушують права позивача на вільне володіння своєю квартирою, позивач просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою за адресою АДРЕСА_1 та виселити їх із вказаної квартири.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24.07.2017 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 та виселено їх з зазначеної квартири.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє від імені ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує на те, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України висловленої в постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 1449 цс15, зазначено, що за змістом ст.109 ЖК України особам, яких виселяють із жилого будинку, що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому засіданні одночасно надається інше постійне житло. Внаслідок цього вважає, що підстав для виселення мешканців із квартири АДРЕСА_1 без надання їм іншого постійного житла не має.

Справа розглядається апеляційним судом Херсонської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ч. 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону від 3.10.2017 року №2147-VIII.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Згідно із ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Закон надає власнику право звернутись до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, який відповідає змісту порушеного права, враховує характер порушення та надає можливість захистити порушене право.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва від 17.10.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М., виданого на підставі ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» та акту старшого державного виконавця про проведення електронних торгів з реалізації іпотечного арештованого нерухомого майна, затвердженого в.о. начальника Корабельного районного ВДВС м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області Огородник Є.І. від 08.09.2016 року, ОСОБА_5, є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.4).

Відповідно до письмової вимоги від 26.09.2016 року ОСОБА_5 (ОСОБА_5) просила відповідачів звільнити приміщення та знятися з реєстрації за вказаною адресою. Вимогу отримано відповідачами 29.09.2016 року (а.с.8,9).

Відповідно до відомостей відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради від 16.09.2016 року №8-13154-9/12 відповідачі зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (а.с.10).

Із пояснень ОСОБА_3, який діє від імені ОСОБА_4, наданих ним в суді апеляційної інстанції слідує, що зазначена квартира є єдиним місцем проживання ОСОБА_4 та членів її сім'ї.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є власником спірної квартири, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним їй майном на власний розсуд, а відповідачі не є членами сім'ї позивача та не мають правових підстав для проживання у спірній квартирі.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 придбала на електронних торгах нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

На момент реалізації майна за даною адресою були зареєстровані відповідачі.

Вказане майно було реалізовано в межах виконавчого провадження №667/1428/14-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки на зазначену вище квартиру, що належить ОСОБА_4, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах, та задоволено за рахунок предмету іпотеки майнові вимоги ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» в особі філії акціонерного товариства «Укрексімбанк» за Іпотечним договором від 17.09.2007 року у сумі 165341,89 грн.

При цьому, як вбачається із іпотечного договору №6907Z64 від 17.09.2007 року, однокімнатна квартира №116, корпус №2 у будинку №89 по вулиці Комкова в місті Херсоні придбана ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2004 року, що свідчить про те, що на момент передачі квартири в іпотеку та на момент укладання іпотечного договору з ВАТ «Державний експортно - імпортний банк України» квартира вже належала їй на праві власності (а.с.14 справа №667/1428/14-ц).

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом ч.2 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч.2 ст.109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Правова позиція Верховного суду України з приводу застосування цих норм станом на час розгляду цієї справи є усталеною та чітко викладеною, зокрема у постанові Верховного суду України від 03.02.2016 року у справі № 1449цс15, в якій зазначено, що відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Колегія суддів вважає, що дану правову позицію Верховного Суду України, як останню за часом її формування, слід застосувати до спірних правовідносин, так як в даному випадку матеріалами справи підтверджено, що квартира АДРЕСА_1 є такою, що придбана колишнім власником не за кредитні кошти.

За таких обставин, враховуючи, що позивач набула право власності на спірну квартиру у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки і у зв'язку з цим просить виселити колишнього власника (ОСОБА_4), яка передала в іпотеку квартиру, придбану нею не за рахунок кредиту, а також членів її сім'ї, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для виселення відповідачів із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла.

Таким чином, ухвалене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням постанови про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 2 ст.141ЦПК України витрати, пов'язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції сплачено 1212,64 грн (а.с.104), у зв'язку з чим з врахуванням вище викладеного з позивача на користь останньої слід стягнути понесені нею витрати на сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 374,376,382,384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє від імені ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 липня 2017 року скасувати і постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 1212 грн. 64 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий Л.В. Базіль

Судді: В.В. Бугрик

Г.В. Семиженко

Повний текст постанови складений та підписаний 02 квітня 2018 року.

Головуючий Л.В. Базіль