Справа № 728/649/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року Бахмацький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді - Лободи Н.В.

за участі секретаря судового засідання - Кулик Л.І.

позивача ОСОБА_1

представників відповідача територіальної громади в особі Рубанської сільської ради ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бахмачі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області, територіальної громади в особі Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості),-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області, територіальної громади в особі Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості), мотивуючи свої вимоги тим, що згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0238512, виданим Бахмацькою РДА 27.09.1996 року, позивачу належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності сільгосппідприємства «Маяк» розміром 7.7 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі; вказаний сертифікат на даний час є дійсним, однак земельна ділянка в натурі не виділена; звернення позивача до кожного з відповідачів з приводу виділення земельної ділянки залишились безрезультатними, зокрема Рубанська сільська рада повідомила, що позивач не включена до списків громадян, які мають право на земельну частку (пай), тому відсутня можливість надати відомості про номер та розмір земельної частки (паю); аналогічну відповідь ОСОБА_1 отримала також від Бахмацької РДА; в свою чергу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області повідомило позивача про те, що до повноважень вказаного управління не відноситься вирішення питань щодо надання особам земельних ділянок колишніх КСП, тому за захистом своїх прав вона звернулася до суду та просить зобов»язати відповідачів виділити їй земельну ділянку в натурі (на місцевості), розташовану на території Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області або за її межами в розмірі земельної частки (паю) 7.7 в умовних кадастрових гектарах, що перебувала у колективній власності колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Маяк», що належить позивачу згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, вказаних у позові. Окрім того, позивач пояснила, що вона з приводу виділення їй земельної ділянки на підставі сертифіката зверталася до кожного з відповідачів, при цьому Рубанська сільська рада повідомила їй, що на території сільської ради відсутні землі, з яких можливо було б виділити земельну частку (пай); Бахмацька РДА повідомила, що підстави для виділення паю відсутні, оскільки її не включено у списки громадян, які мають право на отримання земельних часток (паїв) із земель колишнього КСП «Маяк», а сертифікат на її ім»я був виданий помилково; щодо звернення до ГУ Держгеокадастру з питань виділення земельної ділянки, то підстав, з яких їй було відмовлено у виділення земельної ділянки вона не пам»ятає і з яких земель вона просила виділити пай пояснити не змогла; рішення вказаних органів з приводу її звернень вона не оскаржувала.

Окрім того, позивач запевнила, що на момент розпаювання земель КСП «Маяк» вона була членом товариства; сертифікат, який виданий на її ім»я на даний час є дійсним, тому вона має право на земельну частку (пай) із земель колективної власності вищевказаного товариства; де буде розташований цей пай: на території сільської ради чи за її межами їй все рівно.

Представники відповідача територіальної громади в особі Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнали повністю.

ОСОБА_2, яка є землевпорядником Рубанської сільської ради, послалась на доводи, викладені у відзиві на позов, в якому, зокрема, вказано, що позивач не включена до списків громадян власників, які мають право на земельну частку (пай) із земель ПСП «Терешиське» (колишнє КСП «Маяк»), тому сільська рада не може погодити питання щодо виділення ОСОБА_1 земельної частки (паю) із земель колишнього сільськогосподарського підприємства «Маяк». До того ж вільні земельні ділянки на території Рубанської сільської ради в межах населених пунктів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва для виділення в натурі відсутні, а розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів є ГУ Держгеокадастру.

Окрім того, представник відповідача суду пояснила, що сільгосппідприємство «Маяк» та ПСП «Терешиське» на даний час ліквідовані без правонаступників; позивач дійсно зверталася до сільської ради з приводу довідки про номер та розмір земельної частки (паю), однак у зв»язку з тим, що ОСОБА_1 не була включена до відповідних списків, надати довідку із вказаною інформацією можливості не було.

Інший представник вказаного відповідача ОСОБА_3, яка є касиром Рубанської сільської ради, в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 ніколи не була членом сільськогосподарського підприємства «Маяк» і сертифікат на її ім»я був виданий помилково; до основного та додаткового списків громадян, які мають право на земельну частку (пай) із земель колективної власності даного товариства позивач не включена, а тому у задоволенні її позову слід відмовити.

Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області в судове засідання не з»явився, причини неявки не повідомив, подав на позов відзив, у якому вимоги ОСОБА_1 до управління не визнав повністю, пославшись на те, що на даний час управління дійсно є розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Чернігівської області, однак позивач до управління із заявою про відведення земельної ділянки за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності в порядку ст.118 Земельного кодексу України не зверталася, тому між позивачем та ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області відсутній спір; окрім того, позивачем не надано доказів того, що всі землі сільськогосподарського підприємства «Маяк» розпайовані і відсутня можливість виділити ОСОБА_1 земельну частку (пай) із земель колективної власності, тому просив у позові ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області відмовити, а до інших відповідачів покладається на розсуд суду.

Представник відповідача Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області в судове засідання не з»явився, причини неявки не повідомив, відзиву на позов у встановлені судом строки не подав, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, у вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Зокрема, у судовому засіданні встановлено, що 27.09.1996 року Бахмацькою районною державною адміністрацією на підставі рішення Бахмацької РДА від 18.09.1996 року №350 на ім»я позивача ОСОБА_1 був виданий сертифікат серії ЧН №0238512 на право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності сільгосппідприємства «Маяк» розміром 7.7 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості), вартістю 18782 грн. (а.с.11).

Згідно з рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 07.07.2015 року у справі за позовом прокурора Бахмацького району Чернігівської області в інтересах держави в особі Головного управління Держкомзему у Чернігівській області до Бахмацької райдержадміністрації, ОСОБА_1, приватного підприємства «Агрофірма «Терешиська» про визнання незаконним сертифікату на право на земельну частку (пай), третя особа ОСОБА_4 було скасовано рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15.05.2015 року та відмовлено у позові (а.с.13-15).

У відповідь на звернення ОСОБА_1 Рубанська сільська рада Бахмацького району Чернігівської області 05.07.2017 року (вихідний номер №03-08/179) повідомила, що згідно з проектом організації території земельних часток (паїв) ПСП «Терешиське» позивач ОСОБА_1 не внесена до основного списку громадян власників, які мають право на земельну частку (пай) із земель колишнього ПСП «Терешиське», у зв»язку з чим, номер та розмір земельної частки (паю) не визначався і сільська рада не може надати документів про розмір та номер земельної частки (паю) (а.с.12).

Згідно з листом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 26.02.2018 року № Б-807/0-501/6-18 позивача ОСОБА_1 було повідомлено, що її звернення розглянуто в межах компетенції та, зокрема, зазначено, що відповідно до повноважень, визначених ч.4 ст.122 Земельного кодексу України та Положення про Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 року №308 Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Чернігівської області і до повноважень Управління не відноситься вирішення питань стосовно надання зацікавленим особам земельних ділянок колишніх колективних сільськогосподарських підприємств (а.с.16-18).

Повідомленням Бахмацької районної державної адміністрації від 06.04.2018 року № 76-Д-03-08 до відому ОСОБА_1 доведено, що її звернення розглянуто, викладено положення ст.122 Земельного кодексу України та роз»яснено, що райдержадміністрація не наділена повноваженнями щодо надання громадянам земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу (а.с.19).

Відповідно до списку громадян власників, які мають право на земельну частку (пай) із земель ПСП «Терешиське», затвердженого начальником Бахмацького районного відділу земельних ресурсів, додаткового списку, затвердженого на загальних зборах членів сільгосппідприємства «Маяк» від 24.02.2000 року, списку громадян власників земельних часток (паїв), який є додатком до розпорядження Бахмацької РДА № 167 від 15.06.2005 року, у вказаних списках відсутнє прізвище позивача ОСОБА_1 (а.с.60-79).

Згідно із схемою розпаювання земель Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, на території вказаної сільської ради відсутні не розпайовані землі, в тому числі не розпайовані чи вільні землі сільгосппідприємства «Маяк», із земель колективної власності якого просить виділити земельну частку (пай) в натурі позивач.

Суд не бере до уваги наданий позивачем список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, де під №274 вказано прізвище позивача, оскільки з даного документа неможливо встановити його походження, назву товариства, членами якого є вказані у списку громадяни та підставу, яка зумовила формування даного списку (а.с.58-59).

Окрім того, згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, тому суд не вважає надану представником відповідача Рубанської сільської ради копію трудової книжки позивача як таку, що підтверджує доводи щодо того, що позивач не була членом КСП «Маяк», оскільки відсутність запису у трудовій книжці ОСОБА_1 про те, що вона не була членом даного КСП не є належним доказом даної обставини з огляду на те, що порядок прийняття в члени колгоспу встановлюється статутними та іншими реєстраційними документами КСП «Маяк», які відсутні в матеріалах справи та не надані суду сторонами (а.с.80).

Відповідно до п.2 Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Із змісту даної норми випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, включення до списку осіб, доданого до цього акта. Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

В абз.2 п.17 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України встановлено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до п.23, п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» потрібно мати на увазі, що згідно зі ст.25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного Кодексу, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного списку пайовиків особи, яка була членом колективного підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Відповідно до ч.10, ч.11 ст.25 Земельного кодексу України, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій.

Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Відповідно до положень ч.1, ч.3, ч.4 ст.122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Звертаючись до суду з даним позовом до ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області, Бахмацької РДА та Рубанської сільської ради Бахмацького району, позивач просить суд зобов»язати всіх трьох відповідачів виділити їй відповідно до сертифіката серії ЧН № 0238512 про право на земельну частку (пай) земельну ділянку в натурі на території сільської ради або за її межами із земель, що перебували у колективній власності колишнього КСП «Маяк», не надаючи доказів в підтвердження того, що на території вказаної сільської ради чи за її межами наявні нерозподілені землі колишнього КСП «Маяк», при цьому в судовому засіданні встановлено, що не розпайовані землі на території вказаної сільської ради, в тому числі колишнього КСП «Маяк» відсутні.

Разом з тим, оскільки усі землі КСП «Маяк» вже розпайовані та виділені громадянам в натурі (на місцевості), позивач має право на отримання земельної ділянки із земель резерву (запасу).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06 вересня 2012 року № 5245-VI внесено зміни до Земельного Кодексу України, які набули чинності з 01 січня 2013 року, яким внесені зміни до визначення суб'єктів розпорядження землями сільськогосподарського призначення, оскільки такі повноваження перейшли до центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних управлінь, які передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених законом, у власність або у користування для всіх потреб.

Тобто, законодавцем змінено компетенцію органів щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення, наділивши такими функціями Держгеокадастру, замість державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках доказів.

Судом неодноразово наголошувалось на необхідності подання доказів як на підтвердження позовних вимог, так і на підтвердження заперечень, оскільки згідно з п.3, п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України суд сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, роз»яснював наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, проте інших доказів, ніж ті, які були досліджені в судовому засіданні, учасники справи, зокрема позивач, суду не надали і відповідних клопотань про їх витребування, не заявляли.

Доказів того, що позивач зверталася до ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області з приводу виділення їй земельної ділянки за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності суду не надано.

Разом з тим, положеннями абзацу 3 пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 р. №899-IV Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай); вирішує відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України від 19 червня 2003 року № 973 -IV "Про фермерське господарство» питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобовязує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів). В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема, про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо.

Таким чином, суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, а також зазначати, яке конкретно рішення ними повинно бути прийнято.

Відповідно до положень ч.1 ст.20 ЦК України, позивачу належить виключне право вибору способу судового захисту свого права та він здійснює його на свій власний розсуд.

Проте, в силу вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Виділення (не виділення) земельної частки (паю) позивачу відповідачами при вищевикладених обставинах в силу вимог Земельного кодексу України та Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» є виключною компетенцією останніх.

У даному випадку суд вважає належним способом захисту прав позивача визнання незаконними (законними) дій, бездіяльності, рішення відповідачів щодо виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) ОСОБА_1 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0238512, однак даних вимог позивачем до жодного з відповідачів заявлено не було.

Таким чином, всі встановлені судом обставини у своїй сукупності свідчать про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі з огляду на обрання неналежного способу захисту.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.12, 81, 83, 89, 265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У позові ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області, територіальної громади в особі Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) - відмовити повністю.

Позивач ОСОБА_1, 16570, с.Терешиха (х.Смолове) Бахмацького району Чернігівської області, вул.Садова,10, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідачі:

- Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, 14000, м.Чернігів, проспект Миру,14, ;

- Бахмацька районна державна адміністрація Чернігівської області, 16500, м.Бахмач Чернігівської області, вул.Першотравнева,36, ;

- Територіальна громада в особі Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, 16570, с.Рубанка Бахмацького району Чернігівської області, вул.Дубини,39, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Бахмацький районний суд Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Бахмацького районного суду Н.В.Лобода