Номер провадження: 22-ц/785/2679/18
Номер справи місцевого суду: 495/7239/17
Головуючий у першій інстанції Гайда-Герасименко О. Д.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.09.2017 року про забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Департаменту державної архітектурної будівельної інспекції в Одеській області, приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Тетяни Юріївни, третя особа Затоківська селищна рада, про скасування реєстрацій декларацій про готовність до експлуатації об'єктів, визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, усунення перешкод у користуванні майном,

встановила:

19 липня 2017 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, Департаменту ДАБІ в Одеській області, приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Т.Ю., третя особа Затоківська селищна рада, про скасування реєстрацій декларацій про готовність до експлуатації об'єктів, визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, усунення перешкод у користуванні майном.

В порядку забезпечення позову позивач просила накласти арешт на суб'єкти нерухомого майна:

магазин, загальною площею 70,8 кв.м. - літ.«А», що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1);

магазин, загальною площею 17,7 кв.м. - літ."Ч", що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_3);

житловий будинок, загальною площею 20 кв.м. - літ. "Ц", що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_2).

Також просила заборонити ОСОБА_3 вчиняти певні дії, а саме: відчужувати, розпоряджатися та користуватися вказаним вище спірним нерухомим майном.

Свою заяву обґрунтовувала тим, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно НОМЕР_4, технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок позивачці ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області від 30.01.1985 року №2 за вказаним будинком закріплено земельну ділянку площею 0,06 гектарів та додатково надано 0,0096 гектарів, що загалом складає 0,0696 гектарів.

Позивач тривалий час проживає за межами України, але повернувшись до України у серпні-вересні 2016 року, вона виявила, що у вказаному будинку проживає відповідач по справі ОСОБА_3

У зв'язку із цим вона звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом про усунення перешкод у користуванні належним їй нерухомим майном шляхом виселення відповідача ОСОБА_3 із спірного житлового будинку.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.11.2016 року по справі №495/8029/16-ц позовні вимоги були задоволені.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.06.2017 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області залишено без змін.

Але, позивачці стало відомо, що відповідач ОСОБА_3 вдався до інших протиправних дій, спрямованих на порушення прав та законних інтересів позивачки ОСОБА_4 щодо оформлення права власності на належну їй земельну ділянку. З документів, наданих на адвокатський запит Затоківською селищною радою, вбачається, що на території земельної ділянки, закріпленої за домоволодінням АДРЕСА_2 відповідачем ОСОБА_3 нібито збудовано два магазини та садибний (індивідуальний) будинок, яким присвоєно нові адреси та на які він в подальшому оформив право власності.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.09.2017 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову було задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування зазначеної ухвали суду із направленням питання на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Однак до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час, а саме на 27.03.2018 року, на 14.00 год. всі учасники справи не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у зв'язку з чим та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

При цьому, позивач ОСОБА_4 за зареєстрованою адресою місця проживання: АДРЕСА_3 - не проживає (а.с.6, 106-109), була повідомленою про час і місце судового засідання в РФ, АДРЕСА_1 (а.с.110).

Представник ОСОБА_4, діючий за довіреністю - ОСОБА_6, повідомлявся колегією суддів про час і місце судового засідання, призначене на 19.12.2017 року (а.с.62, 66). При цьому 18.12.2017 року ОСОБА_6 подав до суду заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з його хворобою (а.с.75-77).

В подальшому, будучи безсумнівно обізнаним про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, поштову кореспонденцію від суду не отримував і в судові засідання, призначені на 13.02.2018 року і 27.03.2018 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, що розцінено колегією суддів, як небажання приймати участь у справі (а.с.84-87).

Враховуючи необхідність дотримання судом розумних строків при розгляді цивільних справ, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду біля 5-ти місяців, учасники справи не бажають приймати участь в апеляційному розгляді справи, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних у справі доказів, без явки учасників справи.

Також слід зазначити, що відповідно до ст.ст. 268, 382 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв'язку з цим, датою складення цього судового рішення є 02.04.2018 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_4 до суду з окремою заявою про забезпечення позову не зверталась, вимоги про забезпечення позову містяться в позовній заяві.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» єдиною підставою для забезпечення позову, за змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України, яка була чиною на час постановлення оскаржуваної ухвали, є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Таким чином, оскільки відповідної заяви про забезпечення позову до суду не надходило, суду належало постановити ухвалу про усунення недоліків заяви про забезпечення позову.

Крім того, слід зазначити, що в оскаржуваній ухвалі суду вказано, що суд встановив правову сутність правовідносин, які виникли між сторонами по справі та встановив, що відповідач своїми неправомірними діями порушив права та законні інтереси позивачки, у зв'язку з чим існує реальна загроза щодо незаконного відчуження відповідачем вказаного нерухомого майна, внаслідок чого законні права та інтереси позивачки не будуть захищені.

Однак, судом першої інстанції не було враховано, що предметом позову є усунення перешкод позивачці ОСОБА_4 у здійсненні нею права користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, шляхом знесення за її рахунок самочинно збудованих названих вище об'єктів нерухомого майна, яке на праві власності належить ОСОБА_3

Як вбачається з позову та доданих до нього документів, позивачем не надані правовстановлюючі документи на вищевказану земельну ділянку, в розумінні положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про землеустрій», Земельного кодексу України, Закону України «Про державний земельний кадастр», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Наявність технічного паспорту на ім'я ОСОБА_4 на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2, зазначеного висновку колегії суддів не спростовує, оскільки не є правовстановлюючим документом на земельну ділянку або будівлю за вказаною адресою (а.с.33-35).

Тобто, суд першої інстанції не з'ясував, чи мались підстави для забезпечення позову ОСОБА_4, яка суду зазначила, що на праві користування їй належить земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, оскільки матеріали справи таких доказів не мають.

Крім того, суд в оскаржуваній ухвалі не зазначив, яким чином порушуються права ОСОБА_7, враховуючи, що відповідачу на праві власності належить вищевказане нерухоме майно, яке розташоване за іншою адресою: АДРЕСА_2.

Крім того, забороняючи відповідачу користуватися нерухомим майном, а саме: двома магазинами і житловим будинком, суд таким чином фактично заборонив відповідачу користуватись майном, яке належить йому на праві приватної власності, таким чином частково вирішивши спір по його суті, що забороняється на стадії забезпечення позову.

Всі вищевикладені обставини свідчать про те, що у суду першої інстанції не було правових підстав для забезпечення позову.

В своїй апеляційній скарзі її заявник ставить питання про скасування ухвали і передачі питання на новий розгляд до суду першої інстанції, з посиланням на п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, в редакції, яка діяла до 14.12.2017 року.

Починаючи з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями передавати питання на новий розгляд після скасування ухвали про забезпечення позову, оскільки за змістом ст. 376 ЦПК України, скасовуючи ухвалу про забезпечення позову, суд має постановити нову ухвалу.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його спростовують, оскільки ухвалу постановлено не у відповідності до вимог процесуального права.

У зв'язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржувану ухвалу суду скасувати і прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 с. 376, ст.ст. 381- 384, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.09.2017 року про забезпечення позову скасувати.

Прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні зави ОСОБА_4 про забезпечення її позову до ОСОБА_3, Департаменту державної архітектурної будівельної інспекції в Одеській області, приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Тетяни Юріївни, третя особа Затоківська селищна рада, про скасування реєстрацій декларацій про готовність до експлуатації об'єктів, визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, усунення перешкод у користуванні майном.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра