Справа № 750/9277/17 Провадження № 22-ц/795/208/2018 Головуючий у I інстанції - Карапута Л. В. Доповідач - Бечко Є. М.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретаря: Кривопиші Я.О.

за участю: ОСОБА_1

позивач за первісним позовом: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

відповідач за первісним позовом: ОСОБА_1

позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_1

відповідач за зустрічним позовом: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

Особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1

Оскаржується рішення Деснянського районного суду м.Чернігова, суддя Карапута Л.В., ухвалене 13 грудня 2017 року о 14 год. 45 хв., повний текст складено 14 грудня 2017 року, м.Чернігів.

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2017 року позивач, ПАТ «Укрсоцбанк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з відповідача 80706,03 долари США заборгованості за кредитним договором, а саме: сума заборгованості за кредитом - 33500 доларів США, сума заборгованості за відсотками - 45787,64 доларів США; сума заборгованості за комісіями - 1418,69 доларів США, а також судові витрати в сумі 30858 грн. 44 коп.

Свої позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» мотивував тим, що 21 липня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №985/08-077, за умовами якого Банк надав позичальнику 35500 доларів США на поточні потреби. Відповідач умови Кредитного договору не виконував, внаслідок чого і виникла така заборгованість.

В грудні 2017 року ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву в якій просив визнати такими, що вчинено під впливом обману та є недійсним правочином Протокольне рішення Уповноважених осіб по врегулюванню/ реструктуризації кредитної заборгованості клієнтів роздрібного бізнесу ПАТ «Укрсоцбанку» №0611 від 06 листопада 2015 року, Протокольне рішення Уповноважених осіб по врегулюванню/реструктуризації кредитної заборгованості клієнтів роздрібного бізнесу ПАТ «Укрсоцбанку» №0303 від 03 березня 2016 року, та Договір про внесення змін №2 до Договору кредиту №985/08-077 від 21 липня 2008 року датований 25 грудня 2015 року; стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6000 доларів США, що за курсом НБУ, станом на 01 грудня 2017 року складає 162900 грн., які були внесені в банк на виконання рішення кредитного комітету та Договору про внесення змін №2 до Договору кредиту; стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 2269 грн. сплаченого судового збору; відмовити ПАТ «Укрсоцбанк» у задоволені його вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у повному обсязі, в зв'язку з пропущеним терміном позовної давності.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що у 2008 році між ним та Банком було укладено Кредитні договори на отримання кредитних коштів. У зв'язку з тим, що через місяць після отримання кредитних коштів розпочалась фінансова криза, він не зміг виконувати умови договору тому звернувся до Банку з проханням виконати умови даного договору та Договору іпотеки та продати предмет застави, або прийняти його на баланс Банку в якості погашення кредиту. Банк відмовив. Проте в подальшому між сторонами була досягнута домовленість, що ОСОБА_1 внесе 6000 доларів США по Договору про внесення змін №2 до Кредитного договору і з цього часу буде вважатися, що він виконав умови кредитного договору у повному обсязі. Банк зі свого боку зобов'язався укласти договір про відступлення права вимоги за Договором кредиту №985/08-077 від 21 липня 2008 року з ТОВ «ФК «Кредит проект» за ціною не нижче ніж 4000 доларів США. В якості підтвердження виконання з боку ОСОБА_1 усіх зобов'язань перед Банком, останній відповідно до Рішення кредитного комітету, провів вилучення запису про іпотеку та заборони відчуження на заставне майно в Державному реєстрі речових прав та надав відповідне повідомлення нотаріусу. Тобто, позивач вважає, банк своїми діями підтвердив повне виконання позичальником умов договору. Також Банк зобов'язався винести рішення кредитного комітету з відображенням домовленостей між сторонами, тобто без кінцевого терміну виконання, тобто до повного виконання, оскільки це була страховка аби не допустити ситуації яка б давала банку право повторно вимагати коштів, мотивуючи це тим, що банк не встиг у відведений термін підписати договір з ТОВ «ФК «Кредит проект».

Кошти ОСОБА_1 вніс, однак рішення кредитного комітету, яке надано на руки позивачу по зустрічному позову відрізняється від рішення, яке знаходиться в кредитній справі, тому вважає, що дане Протокольне рішення є підробленим, вчинено під впливом обману та є недійсним правочином.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 13 грудня 2017 року задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, стягнуто з відповідача за первинним позовом на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №985/08-077 від 21 липня 2008 року в розмірі 80706,03 доларів США, що складається з суми заборгованості за кредитом 33500 доларів США, суми заборгованості за відсотками - 45787,64 доларів США, суми заборгованості за комісіями - 1418,69 доларів США та витрати по сплаті судового збору в розмірі 30858 грн. 44 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Зокрема просив задовольнити його позов, а у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовити у зв'язку з пропущеним терміном позовної давності.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладу зустрічної позовної заяви, обставин справи та того, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи. Особа, яка подає апеляційну скаргу зазначає, що працівники Банку шляхом обману змусили ОСОБА_1 підписати Додаткову угоду з метою отримання хоча б якоїсь суми коштів по Кредитному договору та з метою поновлення позовної давності, оскільки саме з цього моменту буде вважатися, що пропущений банком термін позовної давності буде перервано.

У наданий судом строк ПАТ «Укрсоцбанк» відзив на апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов ПАТ «Укрсоцбанк» суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 умов Кредитного договору належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 23 травня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 80 706,03 доларів США, яка підлягає стягненню.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що ним не надано суду беззаперечних доказів щодо введення його в оману з боку ПАТ «Укрсоцбанк» щодо укладення Договору про внесення змін №2 до Договору кредиту №985/08- 077 від 21 липня 2008 року датованого 25 грудня 2015 року за яким ОСОБА_1 вніс кошти в розмірі 6000 доларів США на виконання пункту 3.1. вказаного договору, оскільки положення вказаного договору не змінювало умов кредитного договору в цілому.

Колегія суддів Апеляційного суду Чернігівської області не може повністю погодитись з висновком суду першої інстанції в частині суми, стягнутої з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк».

Судом встановлено, що 21 липня 2008 року між АКБ СР «Укросцбанк та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №985/08-077. За умовами договору Банк надав кредитні кошти в сумі 35500 доларів США на поточні потреби з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 20 липня 2018 року та зі сплатою 14% річних за Кредитом та комісій в розмірі та в порядку, визначеному Тарифами на послуги по наданню кредитів (а.с.4-8).

В якості забезпечення виконання ОСОБА_1 умов даного договору між Банком та поручителем ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір та передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.89-93).

Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

З розрахунку вимог банку у зв'язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 умов договору належним чином не виконував в наслідок чого виникла заборгованість 80706,03 доларів СШ, яка складається з заборгованості за кредитом 33500 доларів США, заборгованості за відсотками 45787,64 доларів США та заборгованості за комісіями 1418,69 доларів США.

ОСОБА_1 25 грудня 2015 року подав заяву про дострокове повернення кредиту (а.с.79).

В той же день між сторонами було укладено договір про внесення змін №2 до Договору кредиту №985/08-077 від 21 липня 2008 року (а.с.75). За його умовами сторони домовились, що за умови погашення позичальником заборгованості за Договором кредиту в сумі 6000 доларів США не пізніше 25 грудня 2015 року, неустойка (штрафи, пені) передбачені умовами Договору кредиту за порушення, які мали місце до дати підписання цього Договору про внесення змін не застосовуються. Інші умови договору залишились незмінними.

Тобто, з умов Договору про внесення змін №2 вбачається, що з позичальника станом на 25 грудня 2015 року були списані неустойки (штрафи, пеня), а ОСОБА_1 мав сплатити 6000 доларів США,

Протокольним рішенням Уповноважених осіб по врегулюванню/реструктуризації кредитної заборгованості клієнтів роздрібного бізнесу ПАТ «Укрсоцбанку» № 0611 від 06 листопада 2015 року, протокольним рішенням Уповноважених осіб по врегулюванню/реструктуризації кредитної заборгованості клієнтів роздрібного бізнесу ПАТ «Укрсоцбанку» № 0303 від 03 березня 2016 року було визначено певні умови щодо реструктуризації заборгованості за договором кредиту (а.с.77).

З вказаних рішень вбачається, що ОСОБА_3, ОСОБА_1 отримали в Банку три кредити. Договір кредиту №985/08-77 від 21 липня 2008 року визначений, як Договір кредиту 3.

За умовами протокольних рішень було реструктуризовано заборгованість за Договором кредиту 3 відповідно до наступних умов:

1. Надати дозвіл на погашення позичальником (або іншою особою) заборгованості за рахунок власник коштів у сумі, що становить не менше ніж 6000 доларів США.

2. Отримані кошти в сумі не менше ніж 6000 доларів США направити на погашення заборгованості за Договором кредиту 3.

3. Після виконання пункту 1 цього рішення, провести вилучення запису про іпотеку та заборону відчуження на заставне майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що виступає забезпеченням за Договором кредиту 3.

4. Надати дозвіл Північному регіону (м.Київ) ПАТ «Укрсоцбанк» по Позичальнику 2 на укладення договору про відступлення права вимоги за Договором кредиту 3 з ТОВ «ФК «Кредит проект» за ціною не нижче ніж 4000 доларів США.

5. Укласти відповідні договори з метою виконання цього рішення, які повинні бути узгоджені з юридичним департаментом банку.

6. Не застосовувати пені та штрафи.

ОСОБА_1 надав згоду на дані умови (а.с.83).

ПАТ «Укрсоцбанк» направило відповідь на звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із зазначенням наданих умов погодження за кредитними договорами (а.с.76).

Згідно квитанції від 25 грудня 2015 року ОСОБА_1 сплатив 6000 доларів США (а.с.80).

Вже 03 березня 2016 року було ухвалено ще одне протокольне рішення, яким поновлено та продовжено термін дії протокольного рішення Уповноважених осіб по врегулюванню/реструктуризації кредитної заборгованості клієнтів роздрібного бізнесу №0611 від 06 листопада 2015 року в частині реструктуризації заборгованості позичальників ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по 31 березня 2016 року (а.с.78).

Відповідно до вимог ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Таким чином, саме позивач, як сторона яка вважає, що діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

За таких обставин, вбачається, що умови Протокольного рішення відповідають умовам, які направлені листом ОСОБА_1 Договір про внесення змін №2 підписаний особисто ОСОБА_1, тобто прочитаний ним особисто і нема підстав вважати, що даний договір підписаний під впливом обману. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині.

Також колегія суддів вважає, що умови Договору про внесення змін №2 та Протокольних рішень виконані сторонами в повному обсязі. Щодо невиконання умови про укладення договорів про відступлення права вимоги за Договором кредиту 3 з ТОВ «ФК «Кредит проект», колегія суддів вважає таке невиконання несуттєвим, оскільки, відступлення прав вимоги вказаній фірмі не впливає на обсяг обов'язків боржника як і встановлення суми, за яку банк готовий відступити таке право.

Також Апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором, оскільки за змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином.

Фактично ОСОБА_1 в свій апеляційній скарзі не наводить будь-яких доводів щодо непогодження з сумою заборгованості, а лише зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього заборгованості підлягає скасуванню.

Разом із тим, стягуючи з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість в сумі 80706,03 доларів США, суд першої інстанції не надав належної оцінки Розрахунку заборгованості та стягнув 1418,69 доларів США заборгованості за комісіями. Зазначену в резолютивній частині рішення суму 12418,69 доларів США колегія суддів вважає за описку, яка може бути виправлена відповідно до вимог ст.269 ЦПК України.

Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з подальшими змінами, у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту (до яких суд відносить і договір, укладений сторонами по справі), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом та за відсотками, не звернув уваги, що, встановивши в кредитному договорі умови про сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу (правова позиція Верховний суд України у справі № 6-1746цс16 від 16 листопада 2016 року).

Суд першої інстанції не врахував правової позиції суду касаційної інстанції, та ухвалив рішення яке не в повній мірі відповідає закону, у зв'язку з чим підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог Банку про стягнення з відповідача комісії. З урахуванням обставин, встановлених апеляційним судом, слід дійти висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 1418,69 доларів США заборгованості за комісією та відмовити у задоволенні цієї вимоги.

Крім того, ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що подаючи позов ПАТ «Укрсоцбанк» було сплачено судовий збір в сумі 30858 грн. 44 коп., які стягнуті судом першої інстанції при вирішенні справи з ОСОБА_1 Оскільки рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення заборгованості за комісією, також слід змінити розмір стягнутих з відповідача судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам, що складає 30241 грн. 27 коп.

Також ухвалою судді Апеляційного суду Чернігівської області від 20 грудня 2017 року при відкритті провадження відстрочено сплату судового збору ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги до ухвалення остаточного рішення.

ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції і в частині позову, поданого ПАТ «Укрсоцбанк» і в частині зустрічного.

Боднарук просив звільнити його від сплати судового збору зазначивши, що він не має можливості його сплатити. У зв'язку з фінансовою кризою в Україні, яка розпочалась ще у 2008 році, він був змушений у 2015 році закрити своє Приватне підприємство та з цього часу знаходиться у пошуку роботи, не має жодних доходів.

На підтвердження свого матеріального стану ОСОБА_1 надав копію Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків з якої вбачається, що заявник в І кварталі 2017 року отримав дохід в сумі 35,25 грн., в ІІ кварталі - 138 грн., ІІІ кварталі - 138 грн., в IV кварталі - 704,94 грн. (а.с.146); копію Довідки вуличкому від 22 січня 2018 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 проживає з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає в будинку з чоловіком без реєстрації (а.с.147); копію Договору купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_2 від 30 грудня 2014 року ОСОБА_5 за 300 000 грн. (а.с148-150); копію Договору купівлі-продажу земельної ділянки АДРЕСА_2 ОСОБА_5 за 85708 грн. (а.с.151-152); копію Договору купівлі-продажу від 20 листопада 2015 року про продаж ОСОБА_5 цього ж будинку за 500000 грн. та цієї ж земельної ділянки за 300 000 грн. ОСОБА_6 (а.с.153-155, 156-158); копію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.163-168), з якої, з урахуванням уточнень Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 28 березня 2018 року, вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 1,9058 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3; копію трудової книжки, з якої вбачається, що з 2008 року він не працює (а.с.183-187).

Дослідивши всі надані докази, колегія суддів прийшла до висновку, що нема підстав звільняти ОСОБА_1 від сплати судового збору за позовом ПАТ «Укрсоцбанк». Зокрема, вбачається, що позивачем було продано житловий будинок та земельну ділянку в АДРЕСА_2, однак ОСОБА_1 продовжує проживати в даному будинку, вказує дану адресу в своїх заявах, листах, крім того в довідці вуличкому (а.с.147), має на праві власності земельну ділянку та крім того є працездатною особою.

За таких обставин з ОСОБА_1 в дохід держави слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 44721 грн. 91 коп. (30241 грн. 27 коп. х 150% - 640 грн.).

Водночас, враховуючи, що ОСОБА_1 зустрічний позов подано на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», судовий збір за його позовними вимогами не підлягає стягненню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ч.1 п.4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13 грудня 2017 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 1418,69 доларів США заборгованості за комісією та відмовити у задоволенні цієї вимоги.

Це ж рішення змінити в частині стягнення судового збору, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір в сумі 30241 грн. 27 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 44721 грн. 91 коп., не сплачений при поданні апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:Судді: