Дата документу 26.11.2018
Справа № 334/5776/18
Провадження № 2/334/3357/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Манюхіні О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу подружжя, яке має неповнолітню дитину. Свій позов позивачка мотивує тим, що з 15.12.2007 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2. 01.08.2012 року у них народився син ОСОБА_3. Фактично шлюбні відносини між подружжям припинені з травня 2018 року. Проте, сімейне життя протягом останніх років погіршилося із за негідної поведінки відповідача. Позивачка зауважила, що шлюб має формальний характер, тому на її погляд вжиття заходів щодо примирення не виправить стан шлюбних відносин, оскільки спроби примирення між сторонами в минулому не призвели жодних результатів.

У судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні її позову, зазначаючи, що постійні сварки та непорозуміння призвели у неї втрату любові та поваги до відповідача. Протягом останніх років, відповідач дозволяв собі ображати свою дружину у присутності сина. Мали випадки фізичного насилля та приниження гідності дружини. На теперішній час, їх стосунки носять формальний характер, спільне господарство не ведеться, у зв'язку з чим, вона просить суд шлюб розірвати без надання терміну для примирення.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти позову та пояснював суду, що він любить свого сина та не вважає задоцільне розлучення з дружиною. Щодо його поведінки, то він заперечує факти побиття дружини, а ті моменти, де він фізично впливав на дружину, це на його думку є виховним елементом. Він вважає, що дружина не виконує належним чином, покладені на неї обовязки, а вчиняє сварки оскільки не має витримки у характері. Також відповідач намагався довести суду, що все що описано у позовній заяві та сказано позивачкою є її домислом та не відповідає дійсності. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин цієї справи, на які позивачка посилалася як на підставу своїх вимог, а також обставин, на які посилався відповідач в обґрунтування своїх заперечень, дослідження письмових доказів, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.

Судом встановлено, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.12.2007 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 1022, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, видане Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції.

Від шлюбу подружжя мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матірю.

За приписами ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 2 ст. 36 та ст. 51 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Судом достовірно встановлено, що фактично шлюбні відносини між подружжям припинені з травня 2018 року. Проте, сімейне життя протягом останніх років погіршилося із за негідної поведінки відповідача. Протягом останніх років, відповідач дозволяв собі ображати свою дружину у присутності сина. Мали випадки фізичного насилля та приниження гідності дружини.

Даний факт не спростовувався відповідачем, а навпаки останнім доведено, що все це було виховним елементом.

Згідно із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу.

Суд прийшов до висновку, що сім'я розпалась остаточно і поновити шлюбні відносини між сторонами неможливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дитини.

Позивачка займає категоричну позицію щодо розірвання шлюбу, заперечує будь-яку можливість для примирення.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Зясовано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продовжують формально проживати за однією адресою, проте фактично їх шлюбні стосунки припинені. Вони не ведуть спільного господарства. При таких обставинах сім'я фактично розпалась і поновити сімейні відносини неможливо.

Згідно із ч. 1 ст. 21 СК України шлюб є сімейним союзом чоловіка та жінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, фактично живуть окремим один від одного життям, тому суд вважає, що формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства, у зв'язку з чим позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 36, 51, 111, 112 СК України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 259, 263-265, 268, 315, 319, 354, пп. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 15 грудня 2007 року 1990 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1022.

Прізвище позивачки ОСОБА_1 після розірвання шлюбу - залишити ОСОБА_1.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 30.11.2018.

Суддя: Козлова Н. Ю.