справа № 179/256/18
провадження № 2/179/337/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року смт. Магдалинівка Магдалинівського району Дніпропетровської області

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чорної О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Бондар О.В.,

позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт Магдалинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із цивільним позовом, в якому просила визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: с. Новопетрівка вул. Вишнева (Петровського), 60 «а» Магдалинівського району Дніпропетровської області, мотивуючи свої позовні вимоги наступним.

У 1984 році позивачка отримала для проживання житловий будинок за адресою: с. Новопетрівка, вул. Петровського, 60 А Магдалинівського району Дніпропетровської області, в якому зареєстрована та проживає до теперішнього часу, разом зі своєю родиною.

На протязі всього часу проживання позивачка дбала про будинок, за власні кошти робила ремонт, збудувала кухню та господарські споруди.

Згідно частини 1 статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом десяти років, набуває на нього право власності.

Позивачка звернулася до архівного відділу Магдалинівської районної державної адміністрації для отримання документів про передачу позивачці зазначеного будинку колгоспом «Аврора», але така інформація в архіві відсутня.

Відсутність правовстановлюючих документів перешкоджає позивачці оформити право власності на вказаний будинок, в звязку з чим вона звернулася до суду з позовом про визнання права власності на будинок (а. с. 20-21).

У підготовчому судовому засіданні до матеріалів справи були залучені письмові докази, вирішене питання про виклик та допит заявлених свідків.

В судове засідання зявилася позивачка, підтримала свої позовні вимоги, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні участі не приймав, зявився тільки у підготовче судове засідання, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав суду листа, згідно з яким покладається при вирішенні позову на рішення суду (а. с. 31).

В судовому засіданні позивачка пояснила суду, що у 1984 році вона разом зі своїм чоловіком приїхали до с. Новопетрівка Магдалинівського району та були прийняті до членів КСП «Аврора», який пізніше був реорганізований в КДСП «Авангард», в якому ОСОБА_1 працювала до 2000 року дояркою. Колгосп, з метою залучення працівників, у радянські часи надавав у користування житло на час роботи у колгоспі, тому у 1985 році сімя позивачки отримала у користування новозбудований колгоспом будинок, розташований у с. Новопетрівка. Документів, на підставі яких позивачка вселилася в цей будинок у неї не має, жодного документа (рішення орган у колгоспу, ордеру тощо) вона не отримувала.

Колгосп «Аврора» у 1992 році був реорганізований у КДСП «Авангард», який припинив своє існування як юридична особа на початку 2000 х років. Ніхто протягом цього час позивачці не пропонував викупити або приватизувати даний житловий будинок. Будинок не має власника, ніхто, крім позивачки, не претендує на те, щоб володіти, користуватися та розпоряджатися даним будинком.

У звязку з ліквідацією КДСП «Авангард» у 2003 році будинок був переданий на баланс Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району.

Позивачка, з 1984 року разом зі своєю сімєю, до дня подачі позову до суду відкрито, добросовісно та безперервно користується цим будинком, постійно проживає в будинку, сплачує комунальні послуги, ремонтує за власний кошт.

Допитаний в якості свідка громадянин ОСОБА_2 показав суду, що в період з 1981 по 1984 рік включно він працював заступником голови партійної організації колгоспу «Аврора», з 1986 року працював у цьому колгоспі гідротехніком.

Свідок пояснив, що КСП «Аврора» надавав житло таким категоріям працівників, як доярки, механізатори, трактористи за умови, що вони будуть працювати у колгоспі. Фактично право проживання у житлі було прямо повязане з роботою в колгоспі: звільнення з роботи автоматично приводило до необхідності звільнити таке житло. Рішення про вселення працівників до будинків приймалося правлінням та зборами колгоспу. Всі ці будинки знаходилися в той час на балансі колгоспу.

ОСОБА_2 пояснив, що знає позивачку та її чоловіка і памятає, як у 1985 році їх сімя заселилася до будинку, виділеного колгоспом, у с. Новопетрівка.

Також свідок пояснив, що наприкінці 80-х початку 90-х років колгосп «Аврора» розділився на два господарюючих субєкти «Аврора» (охоплював села Шевське та Водяне Магдалинівського району) та КДСП «Авангард» (охоплював села Новопетрівка та Шевське).

В той час свідок працював в КДСП «Аврора», і дане підприємство вирішувало питання з викупом таких будинків особами, які є членами підприємства та проживали в цих будинках. Чи ставилися та вирішувалися такі питання аналогічним способом в КДСП «Авангард» сказати точно не може, тільки зазначає, що згідно закону КДСП повинне було вирішувати питання щодо приватизації будинків, а після ліквідації підприємства про передачу майна на баланс сільської ради.

Заслухавши пояснення позивачки, свідка та дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивачка з 1984 року по 2000 рік працювала дояркою в КСП «Аврора», який у 19992 році був реорганізований в КДСП «Авангард». Факт її членства в колгоспі та праці підтверджується записами у трудовій книжці (копія, а. с. 55-56).

Згідно записів трудової книжки колгоспника позивачка 01.10.1984 року була прийнята в члени колгоспу «Аврора», була прийнята роботи у якості доярки, колгосп реорганізований в КДСП «Авангард», 06.04.2000 року була звільнена з членів КДСП «Авангард» та з роботи за власним бажанням (копія, а. с. 55).

ОСОБА_1 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 23 вересня 1984 року (копія паспорту, а. с. 3, довідка Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району від 16.01.2018 року, а. с. 11).

У 1985 році позивачка отримала у користування будинок за адресою: с. Новопетрівка вул. Петровського, 60 «а» Магдалинівського району, в якому постійно і безперервно проживає з 1985 року по теперішній час.

Відповідач надав суду засвідчену копію листа, згідно з яким у звязку з ліквідацією сільськогосподарського кооперативу «Ім. Авангард» голова цього підприємства просить прийняти на баланс сільської ради житлові будинки у кількості 5 (пять) одиниць, у тому числі ОСОБА_1, рік вводу в експлуатацію 1984 рік, балансова вартість 42075, загальна площа 52 метри, житлова площа 39 метрів (а. с. 32).

Дані житлові будинки у кількості пять одиниць були передані сільській раді згідно акту приймання-передачі 30 грудня 2003 року (копія акту, а. с. 33-34).

Згідно листа Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 20.04.2018 року станом на 01.04.2018 року на балансі Новопетрівської сільської ради знаходяться житлові будинки, які раніше були передані СК «Авангард», у тому числі житловий будинок, який надавався громадянці ОСОБА_1 і знаходиться за адресою: с. Новопетрівка, вул. Вишнева (Петровського), буд. 60/а Магдалинівського району Дніпропетровської області (а. с. 31).

Таким чином, суд встановив, що колишній власник будинку, КСП «Аврора», був реорганізований в КДСП «Авангард», який припинив своє існування як юридична особа у 2003 році. Згідно вимог чинного законодавства на той час майно ліквідованого підприємства, у тому числі зазначений будинок, був переданий на баланс сільської ради, що підтверджується належним чином засвідченою копією акта приймання-передачі (а. с. 33-34).

Суд дійшов висновку, що Новопетрівська сільська рада не є власником будинку, не заявляє жодних вимог стосовно визнання права власності за нею на цей будинок і не заперечує той факт, що саме позивачка з сімєю постійно та безперервно проживає в будинку з 1985 року по день звернення до суду.

Суд також встановив, що документи ліквідованого колгоспу були передані до трудового архіву Магдлинівської районної державної адміністрації, але згідно копії листа Магдалинівської РДА від 29.12.2017 року в протоколах загальних зборів, протоколах засідань правління колгоспу «Аврора» Магдалинівського району інформація про виділення житлового будинку ОСОБА_1 в колгоспі «Аврора» (с. Новопетрівка) за 1985-1986 роки не значиться (а. с. 10).

Суд також встановив, що позивачка регулярно сплачує комунальні послуги, згідно копій розрахункових книжок та квитанцій за газопостачання та електроенергію за весь період свого проживання і по теперішній час (копії розрахункових книжок та квитанцій за послуги електропостачання та газопостачання надаються, а. с. 57-116).

Суд, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, війно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Як зазначено в п.п. 9,13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 « Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей Кодекс України набирає чинності з 01.01.2004, отже, за загальним правилом, встановленим нормою ст. 58 Конституції України, цей Кодекс не має зворотної дії в часі, тобто, не поширюється на правовідносини, які існувало до введення його в дію.

Разом з тим, згідно пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, правила про набувальну давність можуть поширюватись на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності Цивільним кодексом України, тобто, відлік строків, про які йдеться в частині першій статті 344 цього Кодексу, зокрема, 10-річного, може починатися не раніше, ніж з 01.01.2001, отже, позовні вимоги про визнання права власності на спірний об'єкт за набувальною давністю можуть бути предметом розгляду саме з цієї дати.

Суд встановив, що юридична особа, яка надала у користування будинок позивачці КДСП «Авангард», в який був реорганізований КСП «Аврора» припинив своє існування у 2003 році, будинок знаходиться на балансі Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району.

Відповідач, Новопетрівська сільська рада не надала заперечень щодо визнання права власності на будинок за позивачкою, сама власником не являється, будинком відкрито, добросовісно та безперервно користувалася та продовжує користуватися позивачка, з 1985 року по теперішній час.

Згідно правил, встановленими Прикінцевими та Перехідними положеннями Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01.01.2004 року, суд відраховує 10-річний період відкритого та добросовісного володіння будинокм з 01.01.2001 року, такий період складає 17 років.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Беручи до уваги вищевикладене, враховуючи те, що позивач дійсно відкрито і добросовісно володіє спірним майном більше 10 років, інші особи, які б претендували на спірне майно на нього не претендують, власника будинок не має, позивачка є добросовісним набувачем, тому позовні вимоги щодо визнання права власності на будинок за позивачкою підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає, що судові витрати слід покласти на позивача, оскільки визнання права власності за набувальною давністю можливе лише в судовому порядку.

Керуючись ст.ст.12,13,76-82,89,141,258,259,265 ЦПК України, ст.ст.328, 392, 344, п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, п.п.9-14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», -

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (Петровського), 60 А Магдалинівського району Дніпропетровської області), право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: с. Новопетрівка вул. Вишнева (Петровського), 60 «а» Магдалинівського району Дніпропетровської області та згідно технічного паспорту від 21 листопада 2016 року складається з: А - будинок, МС -мансарда (2 поверх), ПД - підвал; Б гараж; В, Д сарай; Г літня кухня; г прибудова; н навіс; № 1, 2 огорожа, загальною площею 143,8 кв. м., житловою площею 51,5 кв. м., підсобна 92, 3 кв. м.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 21 червня 2018 року.

Суддя Чорна О.В.