АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1931/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія: на ухвалу Маренюк В.Л. Доповідач в апеляційній інстанції Храпко В.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів :

Храпка В.Д.,

Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2018 року, постановлену під головуванням судді Маренюк В.Л., у справі за позовом ОСОБА_5 до Уманського міськрайонного суду Черкаської області про недоступність судового розгляду, -

в с т а н о в и в :

В жовтні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до Уманського міськрайонного суду Черкаської області про недоступність судового розгляду.

Уманський міськрайонний суд Черкаської області направив на адресу апеляційного суду Черкаської області розпорядження для визначення підсудності.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22 жовтня 2018 року підсудність вказаної цивільної справи визначено Маньківському районному суду Черкаської області.

Ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2018 року у відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до Уманського міськрайонного суду Черкаської області про недоступність судового розгляду - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати, як незаконну, необґрунтовану, прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права, а справу направити для розгляду до іншого суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення по наступних підставах.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у відкриття провадження у справі суд першої інстанції виходив із того, що суд не може бути відповідачем у цивільній справі, за винятком обставин та випадків, коли суддя чи суд виступає в якості будь-якої особи у справах, що не пов'язані із здійсненням ним правосуддя, а позивач звернувся із вимогами, які не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі по наступних підставах.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

За змістом статті 19 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом, а ч. 1 ст. 19 цього Кодексу визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вбачається із поданої позовної заяви ОСОБА_5, що єдиною підставою для звернення позивача до суду в порядку позовного провадження є на його думку виявлені порушення закону, яких припустився Уманський міськрайонний суд Черкаської області , а саме дотримується не державних, а власних і місцевих норм, не виконує свої обов'язки щодо розгляду як юридична особа і веде справи до довготривалого процесу з серйозними наслідками для нього, тобто при здійсненні судочинства в порядку ЦПК України.

Статтею 129 Конституції України визначено, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності. Найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд . Систему судоустрою складають місцеві суди, апеляційні суди, Верховний Суд. Для розгляду окремих категорій справ відповідно до цього Закону в системі судоустрою діють вищі спеціалізовані суди.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Отже, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову до суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

Аналіз зазначених положень свідчить про те, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з розглядом конкретної справи, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом пред'явленням окремого позову до суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

За таких обставин, розгляд судом позовних вимог, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних із розглядом конкретної справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Оскільки предметом позову є недоступність судового розгляду, а відповідачем по справі вказано Уманській міськрайонний суд Черкаської області, то суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відмову у відкритті провадження у справі з підстав п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України.

Суд не є суб'єктом господарювання і юридичною особою яка надає платні послуги.

Дії суддів можуть бути оскаржені і в порядку передбаченому Законом України «Про судоустрій і статус суддів»

Таким чином судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд ,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2018 року залишити без задоволення, а ухвалу суду -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до суду касаційної інстанції.

Судді: