ПОСТАНОВА

Іменем України

20 листопада 2018 року м. Кропивницький

справа № 405/1953/17

провадження № 22-ц/4809/111/18

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Кіселика С. А., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Тимошенко Т. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Степанова Наталія Миколаївна,

треті особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7, Відділ державної реєстрації прав на нерухоме майно Кіровоградської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5, від імені якої діє представник - адвокат ОСОБА_8, на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда (суддя Іванова Л. А.) від 16 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, зазначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача відділ державної рестрації речових прав на нерухоме майно Кіровоградської міської ради, третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Степанову Н. М. та ОСОБА_7, та з урахуванням заяви від 14 грудня 2017 року про уточнення позовних вимог (т. 1 а.с. 98) просила суд про таке:

визнати недійсним договір купівлі-продажу кімнати в гуртожитку за номером АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений 21 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Степановою Н.М., зареєстрований в рестрі за № 413;

зобов'язати приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Степанову Н.М. повернути їй (позивачу) оригінали правовстановлюючих документів на кімнату в гуртожитку за номером АДРЕСА_1;

виключити відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності на кімнату в гуртожитку за номером АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 та внести відомості до Державного рестру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності на кімнату в гуртожитку за номером АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

Свої вимоги позивач ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що з 1992 року вона зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1, яка з 2010 року належала їй на праві власності. У 2014 році її стан здоров'я значно погіршився у зв'язку з онкологічним захворюванням. Оскільки вона є одинокою людиною похилого віку, не має родичів та дітей, потребувала сторонньої допомоги та підтримки, звернулася до відповідача, з яким перебувала у дружніх відносинах, з пропозицією укласти заповіт з чим ОСОБА_5 і взяла на себе організацію складання заповіту.

21 жовтня 2014 року її привезли до приватного нотаріуса для підписання заповіту, однак, через деякий час, відповідач припинила підтримувати з нею (позивачем) зв'язок та на початку 2017 року пред'явила вимогу про звільнення кімнати, в якій вона проживає. Така вимога відповідача стала для неї неочікуваною, оскільки вона вважала, що незалежності від наявності заповіту вона має право проживати у своїй кімнаті довічно.

На її вимогу пред'явити примірник заповіту, відповідач надав копію договору купівлі-продажу, який оспорюється.

Позивач вважає, що даний договір купівлі-продажу має бути визнаний судом недійсним з тим, що вона не бажала його укладення, помилково вважала, що укладає заповіт.

Відповідно до п.п. 2.2, 3.2 оскаржуваного договору передача грошей покупцем і отримання їх продавцем здійснено до підписання цього Договору. Однак позивач ніколи не отримувала від відповідача грошових коштів та не передавала ключів від своєї кімнати. Станом на день пред'явлення позовом вона продовжує проживати у своїй кімнаті, сама укладає договори з постачальниками комунальних послуг, особисто сплачує за комунальні послуги від свого імені та з власної пенсії.

Вказана кімната в гуртожитку є її єдиним житлом, у якому вона зареєстрована з 1992 року та проживає більше 20-ти років.

Короткий зміст рішення суду

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 травня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Суд визнав недійсним договір купівлі-продажу кімнати в гуртожитку за АДРЕСА_1, укладений 21 жовтня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений 21 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Степановою Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 413. Суд присудив з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

В задоволенні вимог ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Степанової Н. М. про зобов'язання повернути оригінали правовстановлюючих документів на кімнату в гуртожитку суд відмовив.

В задоволенні інших позовних вимог позивачу ОСОБА_4 суд відмовив.

Суд обґрунтував своє рішення тим, що зміст оспорюваного договору купівлі-продажу кімнати АДРЕСА_1 не відображав дійсну волю ОСОБА_4, останній на момент укладення договору не були відомі його істотні умови у зв'язку з чим вказаний вище договір підлягає визнанню недійсними з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Суд вважав, що приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Степановою Н. М. права позивача порушені не були, а тому в позові до нотаріуса належить відмовити.

Відмовляючи в задоволені вимог про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно відомостей про реєстрацію права власності на кімнату за ОСОБА_5 суд послався на необґрунтованість позовних вимог та роз'яснив позивачу права на звернення в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», до державного реєстратора із заявою про вчинення відповідної реєстраційної дії по внесенню змін до записів Державного реєстру прав на підставі рішення суду.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_5, від імені якої діє представник - адвокат ОСОБА_8, оскаржила рішення в апеляційному порядку, просила скасувати рішення в частині задоволеної позовної вимоги ОСОБА_4 про визнання недійсним договору і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, стягнути з позивача сплачений відповідачем судовий збір.

Вимоги апеляційної скарги (т. 1 а. с. 205 - 208) обґрунтовано тим, що суд дав невірну оцінку поясненням приватного нотаріуса Степанової Н. М., яка повідомила суду, що роз'яснила сторонам оспорюваного правочину його зміст, з'ясовано їх волевиявлення на укладення саме договору купівлі-продажу кімнати. Суд дав невірну оцінку факту проживання позивача у спірній кімнаті після укладення договору купівлі-продажу та не врахував, що відповідно до норм ЖК України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» позивач має право проживати у кімнаті за місцем її реєстрації (сервітут). Суд дав невірну оцінку доказам щодо проведення між сторонами розрахунку за договором. Суд не врахував, що після укладення договору купівлі-продажу, позивач не виявила бажання отримати його примірник. Суд дав невірну оцінку показанням свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 З цих підстав відповідач вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

Відповідач, приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Степанова Н. М., подала відзив на апеляційну скаргу (т. 2 а. с. 1 - 8) в якому визнала доводи і вимоги апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5 Вказала, що на час звернення до нотаріуса ОСОБА_5 і ОСОБА_4 остання не виявляла наміру скласти заповіт. Сторони бажали укласти договір купівлі-продажу кімнати у гуртожитку та надали необхідний для цього пакет документів.

Позивач також скористався правом на відзив (т. 2 а. с. 34 - 38). У відзиві заперечуються доводи відповідача ОСОБА_5 заперечуються. Позивач звертає увагу суду на те, що обставини, якими обґрунтовано позов відповідачами не спростовано. Твердження про прав позивача на проживання у його колишній кімнаті після укладення договору купівлі-продажу є очевидно помилковим. Позивач ніколи не отримував коштів за кімнату від ОСОБА_5 і наміру продавати єдине своє житло не мав.

Треті особи не скористалия правом надати відзив на апеляційну скаргу.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Згідно підпункту 8 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України (2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2018 року (т. 1 а. с. 23о) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5

05 жовтня 2018 року розпочав роботу створений на підставі Указу Президента України № 452/17 від 29 грудня 2017 року Кропивницький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Кіровоградську область.

У зв'язку з цим та відповідно до ст. 31 ЦПК України дану цивільну справу було передано із Апеляційного суду Кіровоградської області до Кропивницького апеляційного суд та визначено новий склад суду в порядку передбаченому ст. 33 Кодексу.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах від 10 жовтня 2018 року справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

Позиції учасників справи в судовому засіданні суду апеляційної інстанції

Відповідач ОСОБА_5 особисто в судове засідання не з'явилася.

Представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу.

Відповідач приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Степанова Наталія Миколаївна особисто в судове засідання не з'явилася.

Її представник - адвокат Міхальова В. В. визнала обґрунтованість апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_4 та її представник - адвокат ОСОБА_12 заперечили проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про час, дату та місце її розгляду, в судове засідання не з'явилися. Від третьої особи ОСОБА_7 до суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 27 травня 1992 року зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Вказане житло належало позивачу на праві особистої приватної і набуте ним у 2010 році відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

За вказаною адресою ОСОБА_4 проживає одна, іншого житла не має, є одинокою особою похилого віку, родичів та дітей не має, отримує пенсію за віком, хворіє на непластичне утворення лівої легені бронха, ускладнене обструктивним ателектазом верхньої долі і базальних сегментів нижньої долі лівої легені, лівосторонній гідроторакс, плеврит зліва, холецистит, кісти обох нирок, атеросклеротический кардіосклероз, гіпертонична хвороба ІІ ступеня.

21 жовтня 2014 року між ОСОБА_4, як Продавцем, та ОСОБА_5, як Покупцем, укладено договір купівлі-продажу кімнати, який посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Степановою Н.М. та зареєстровано в реєстрі за № 413.

ОСОБА_4 після укладення договору купівлі-продажу від 21 жовтня 2014 року, продовжує проживати у кімнаті АДРЕСА_1. 18 квітня 2016 року ОСОБА_4 і КП «Теплоенергетик» укладено договір про надання послуг централізованого опалення за № 8807813, сплачувала за отримані житлово-комунальні послуги (централізоване теплопостачання, газопостачання, з постачання електричної енергії, постачання холодної води та водовідведення) надані їй за цією адресою.

Відповідач ОСОБА_5 у вказану кімнату з моменту укладення спірного договору купівлі-продажу не вселилася.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір являється правочином і на нього поширюється презумпція правомірності правочину, встановлена ст. 204 ЦК України, яка може бути оспорена в судовому порядку (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 статті 229 ЦК України встановлено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час вчинення правочину визначається не лише фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й з урахуванням інших істотних обставинами справи.

Норми ст. 229 ЦК України є загальними і поширюються на будь-які види правочинів, за умови доведеності, що його сторона помилялася щодо обставин, які мають істотне значення.

Ухвалюючи рішення про визнання недійсним укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 договору купівлі-продажу кімнати у гуртожитку, суд першої інстанції врахував такі обставини:

на момент укладення оспорюваного правочину позивач являлася особою похилого віку (їй виповнилося повних 71 рік і вона досягла пенсійного віку, отримує пенсію за віком);

позивач у шлюбі не перебувала, являлася одинокою особою, не має працездатних родичів, які за законом зобов'язані її утримувати, забезпечувати догляд і допомогу;

стан здоров'я позивача, яка на час укладення договору мала ряд захворювань, в тому числі онкологічне, діагностовано у позивача за кілька днів до укладення оспорюваного правочину;

відсутність у позивача іншого житла, крім кімнати у гуртожитку, в якій вона проживає з 1992 року;

фактичне тривале безперервне проживання позивача після укладення договору купівлі-продажу кімнати у гуртожитку, сплату нею за комунальні послуги по червень місяць 2017 року;

невикористання покупцем, ОСОБА_5, придбаної нею у позивача кімнати у гуртожитку у власних інтересах;

перебування ОСОБА_4 і ОСОБА_5 до укладення договору купівлі-продажу кімнати тривалий час у дружніх стосунках, надання один одному допомоги у вирішенні особистих і побутових питань, що визнавалося сторонами, зокрема відповідачем у її нотаріально посвідченій заяві до суду від 05 травня 2018 року (т. 1 а. с. 165 - 166).

Укладення позивачем оспорюваного нею договору поставило її під загрозу стану бездомності так, як за відсутності домовленосте з новим власником житла (ОСОБА_5) про користування позивачем кімнатою у гуртожитку, останній мав право у будь-який час пред'явити вимогу про її звільнення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що після продажу кімнати за позивачем збереглося право на користування його колишньою власністю не ґрунтується на законі та не заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції врахував пояснення позивача ОСОБА_4, що за обставин, які склалися станом на дату укладення договору, з урахуванням стану її здоров'я, вона не бажала укладати договір купівлі-продажу свого єдиного житла, а хотіла скласти заповіт на користь ОСОБА_5, яка являлася її подругою і близькою людиною, надавала їй підтримку і допомогу.

Укладаючи спірний договір, ОСОБА_4 помилялася щодо правової природи такого правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між нею та ОСОБА_5

Не зважаючи на те, що в п. 7.4. договору вказано особисте прочитання сторонами тексту договору і його відповідність їх намірам, волевиявлення позивача не відповідало його внутрішній волі внаслідок істотної помилки - неправильного сприйняття природи правочину та створюваних ним наслідків.

Враховуючи вказане, суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу кімнати.

Суд першої інстанцій в цілому дослідили всі наявні у справі докази в їх сукупності, надав їм належну правову оцінку, виконав вимоги цивільного судочинства та вирішили спір відповідно до вимог закону.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд не надав оцінку поясненням приватного нотаріуса Степанової Н. М. (відповідача) так, як виконання нотаріусом вимог закону та інструкцій не убезпечує повною мірою сторони від помилки у сприйнятті ними суті вчинюваного ними правочину.

Суд дав неправильну оцінку доводам відповідача ОСОБА_5 щодо проведення нею розрахунку за придбану кімнату у гуртожитку.

Відповідно до п. 2.1 оспорюваного договору продаж кімнати в гуртожитку за домовленістю сторін вчиняється за 62921 грн., а згідно п. 2. 2 цього договору передача грошей покупцем і отримання їх продавцем здійснено до підписання цього Договору.

Відхиляючи доводи відповідача про передачу позивачу коштів, суд послався на показання допитаних ним свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які пояснили суду, що зі слів ОСОБА_5 їм відомо, що вона не передавала ОСОБА_4 кошти за квартиру.

Однак при цьому суд не врахував положення абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України згідно якого заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Заперечуючи факт отримання від відповідача грошей, позивач допустимих доказів на підтвердження цієї обставини не надала.

Проте, як вбачається зі змісту п. 2.2. оспорюваног договору, передача грошей між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 відбулася до його підписання.

Надання ОСОБА_5 коштів ОСОБА_4 до укладення договору купівлі-продажу, з урахуванням їх попередніх відносин (надання один одному підтримки та допомоги) а також з урахуванням того, що за твердженням самого відповідача позивач потребувала та той час коштів на лікування (т. 1 а. с. 165), остання помилялася щодо цієї умови договору, зокрема.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Суд першої інстанції ухвалив рішення, в оскаржуваній його частині, з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Помилка, допущена судом при оцінці показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не вплинула на правильність висновків суду, а тому не може бути підтавою для задоволення вимог апеляційної скарги.

Про судові витрати

У зв'язку з тим, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, витрати відповідача на сплату судового збору компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_5, від імені якої діє представник - адвокат ОСОБА_8, без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 травня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 листопада 2018 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. А. Кіселик

С. І. Мурашко