АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Борисенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», поданою через представника Безвершенка Олега Олександровича, на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

у грудні 2016 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути з останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором № 50008548 від 17.04.2013 року в розмірі 475 059, 45 грн, яка складається із: простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів в розмірі 154 655, 46 грн; заборгованості з дострокового повернення кредиту в розмірі 320 403, 99 грн, з яких: 288 903, 25 грн - сума заборгованості за кредитом та 31 500, 74 грн - сума заборгованості за процентами посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14.12.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

у/н справи 753/620/17 № а/п 22-ц/796/1946/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Вовк Є.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ТОВ «Порше Мобіліті», через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, ними до позову були надані всі необхідні документи та суд не склав акт про відсутність додатків. Між сторонами 17.03.2013 року було укладено кредитний договір, а 14.04.2014 року договір про внесення змін до цього кредитного договору. Відповідач отримала кредит у розмірі 160 718 грн., що еквівалентно 19 720 доларів США та додатково 66 834,56 грн., що еквівалентно 4 825,60 доларів США для придбання автомобіля ФольксвагенПоло, 2013 року випуску терміном погашення до 15.04.2018 року та не виконує свої зобов`язання щодо погашення кредиту. Загальний борг, з урахуванням вимоги про дострокове стягнення становить 475 059,45 грн. та зведений розрахунок заборгованості було додано до позовної заяви.

Представник позивача ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася. Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність у відповідача зобов'язань за кредитним договором № 50008548 від 17.04.2013 року та додатковою угодою № 1 від 14.04.2014 року до кредитного договору, оскільки до матеріалів справи додано копію кредитного договору від 22.04.2013 року та додаткової угоди до нього, який не є предметом заявленого позову.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 50008548 від 17.04.2013 року та додатковою угодою № 1 до нього від 14.04.2014 року та подав клопотання до Апеляційного суду м. Києва для визначення підсудності справи, оскільки відповідач проживає на території Автономної Республіки Крим.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.12.2016 року підсудність справи визначено Дарницькому районному суду м. Києва. До районного суду було направлено позовну заяву разом з додатками на 125 аркушах. У додатках до позовної заяви зазначено, що до позовної заяви додано зведений розрахунок заборгованості, копія кредитного договору № 50008548 від 17.04.2013 року, копія загальних умов кредитування до цього договору, копія договору про внесення змін (додатка угода № 1 від 14.04.2014 року), копія договору застави від 24.04.2013 року, копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копія паспорта відповідачки, копії неоплачених рахунків, копія довіреності.

Залишаючи позовну заяву без руху в ухвалі від 23.01.2017 року суд першої інстанції вказав як на недолік відсутність документа на підтвердження повноважень ОСОБА_6, відсутність обґрунтування складових нарахування заборгованості та на те, що додаток у вигляді копії договору застави не читається. Про те, що до позовної заяви не додано тих документів, про які в ній зазначено в ухвалі не вказано. Акту про відсутність додатків матеріали справи не містять.

Ухвалою від 17.03.2017 року суд повернув позовну заяву позивачу.

Разом з тим, із супровідних листів від 17.03.2017 року та від 03.04.2017 року вбачається, що позивачу було направлено копію ухвали про повернення позовної заяви на 4 аркушах (а.с. 41,42 т.1). Даних про те, що позивачу було повернуто позовну заяву та додані до неї документи матеріали справи не містять. Разом з тим, при направленні справи до апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги позивача на ухвалу суду про повернення позовної заяви справа була вже на 50 аркушах, а не на 125 аркушах, які були наявні при передачі позовної заяви разом з ухвалою апеляційного суду про визначення підсудності (а.с. 51 т.1).

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Рішення суду не в повній мірі відповідає вимогам зазначеної норми.

Суд першої інстанції послався лише на те, що позивачем на виконання вимог ухвали суду від 19.06.2017 року про усунення недоліків позовної заяви (після скасування апеляційним судом ухвали суду від 17.03.2017 року про повернення позовної заяви) не було надано додатків до позовної заяви, про які в ній вказувалося, а надано матеріали по іншому кредитному договору.

Разом з тим, про те, що позивач подав інші додатки ніж ті, про які вказано у позовній заяві суду було відомо ще на час відкриття провадження у справі. Відтак, суд мав виходити з того, що позивач не виконав вимог ухвали суду про надання додатків до позовної заяви, оскільки у додатках до позовної заяви зазначено конкретно дату та номер кредитного договору та додаткової угоди до нього. Але провадження у справі було відкрито, а в позові відмовлено лише з тих підстав, що додатки до позовної заяви, які надані вдруге на виконання вимог ухвали суду від 19.06.2017 року не стосуються кредитного договору, про стягнення заборгованості по якому заявлено позов. При цьому суд не відобразив у рішенні про те, коли та яким чином він повернув документи позивачу, які були долучені до позову, та які відносилися до кредитного договору, який є предметом спору, чи куди поділися ці документи. Як вказувалося вище такі додатки передано суду першої інстанції апеляційним судом разом з ухвалою про визначення підсудності та матеріали справи не містять будь - яких даних про повернення цих документів позивачу чи вилучення цих документів із справи.

Таким чином суд першої інстанції усунувся від вирішення питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обгрунтовувалися вимоги позивача та які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, як то передбачено п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, в редакції, чинній на час ухвалення рішення та п.1 та п. 2 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, в редакції, чинній на час апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи є підставою для скасування судового рішення повність або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

За вищевикладених обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення

Вирішуючи спір по суті колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з положеннями ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

При апеляційному розгляді справи встановлено, що 17.04.2013 року між ТОВ «Порше Моібліті» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 50008548, згідно з яким позичальнику надано кредит у розмірі 160 718 грн, що еквівалентно 19 720 доларів США строком на 60 місяців зі сплатою 9,90 % річних за користування кредитом та разовою комісією 2,50 % від суми кредиту на придбання автомобіля Фольксваген Поло. Оригінал кредитного договору було надано для огляду у судовому засіданні.

Відповідно до п. 1.3.1 кредитного договору розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі з повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених Компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі.

Відповідно до п. 1.4.3 кредитного договору до 10 числа кожного місяця Компанія надсилає позичальнику відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до графіка погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до графіка погашення кредиту. У разі, якщо позичальник не отримав рахунок для сплати чергового платежу, позичальник не пізніше ніж за 3 (три) робочих дні до настання відповідного строку сплати платежу у повернення кредиту звертається до Компанії за рахунком, в якому визначається розмір платежів у повернення кредиту. Компанія має право надсилати рахунки за поштовою адресою позичальника, а також електронною поштою, а позичальник зобов`язаний забезпечити отримання рахунків та їх вчасну сплату.

Відповідно до п. 9.4 цього договору будь - які повідомлення та вимоги, передбачені загальними умовами кредитування, повинні бути надіслані у письмовій формі рекомендованим поштовим відправленням на адресу сторони, вказану в кредитному договорі (або іншу адресу, про яку сторона повідомить у письмовій формі); відправлене таким чином повідомлення вважатиметься отриманим сторною на 3-й робочий день з дня відправлення.

Позивач вказує на те, що 14.04.2014 року між сторонами було укладено договір про внесення змін ( додаткова угода № 1 до кредитного договору № 50008548 від 17.04.2013 року), згідно з яким позичальнику надано додатковий кредит у розмірі 66 834,56 грн., що еквівалентно 4 825,60 доларів США для сплати страхових платежів відповідно до договору страхування, укладеного позичальником з ПрАТ «СК «Уніка». Відповідно до п. 1.10.1 додаткового договору надання додаткового кредиту здійснюється починаючи з дати укладення додаткової угоди. Додатковий кредит надається рівними частинами щомісячно. Кожна дата списання коштів з рахунку Компанії на користь страхової компанії є датою надання чергового траншу додаткового кредиту.

Відповідно до п. 3.3 кредитного договору з урахуванням змін, внесених додатковою угодою, позичальник зобов`язаний повернути Компанії у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення розраховується компанією і вказується у повідомленні Компанії) протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником. Якщо з будь - яких причин повідомлення не буде отримано перебіг вказано строку починається з дати направлення цього повідомлення.

Відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

На вимогу апеляційного суду оригінал додаткової угоди для огляду надано не було, як і не надано доказів про розмір виданного додаткового кредиту.

Позивач надав копію вимоги від 05.10.2015 року, у якій ТОВ «Порше Мобіліті» просить достроково повернути суму кредиту, яка на поточну дату складає 11 069,09 доларів США і відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь Банк» складає 233 934,15 грн, з яких несплачені чергові платежі 154 655,46 грн, штрафні санкції відповідно до п. 8.3 договору - 28 206,91 грн, витрати понесені компанією з метою повернення простроченої заборгованості - 2 799,54 грн.

Представник позивача пояснив, що після окупації території Автономної Республіки Крим відділення ТОВ «Порше Мобіліті», які знаходилися на цій території були закриті і до теперішнього часу не працюють. Будь - яких повідомлень чи роз`яснень відповідачці про те, де вона може отримати рахунок для сплати щомісячних платежів позивач не направив.

Будь - яких доказів про те, що позивач направляв відповідачці рахунки на виконання вимог п. 1.3.1 та п. 1.4.3 кредитного договору, а також про те, що направив вимогу про дострокове погашення кредиту не надано.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вимоги даної норми поширюються на обидві сторони договору. Так, позивач має направити рахунок, а відповідач його оплатити. Проте, за обставинами справи встановлено, що позивач ні рахунків, заборгованість по яким просить стягнути, ні вимоги про дострокове погашення кредиту відповідачці не направляв, а відтак колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості та про дострокове погашення кредиту є передчасними.

Колегія суддів не може погодитися з доводами представника позивача про те, що відповідач мала графік погашення кредиту та повинна була погашати кредит відповідно до цього графіку, а самі грошові кошти могла внести у відділення, які знаходяться на материковій частині України. Умови кредитного договору, незважаючи на наявність графіку погашення кредиту, передбачають направлення рахунку позичальнику, оскільки договором передбачено корегування такого щомісячного платежу шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі, а саме курсу філії «КІБ» ПАТ «Крі Агріколь Банк». Крім того, позивач у рахунках, доданих до позовної заяви та не направлених відповідачці вказує розмір щомісячної плати у рахунок погашення кредиту з урахуванням додаткової угоди № 1 до кредитного договору. Як зазначив представник позивача у судовому засідання новий графік погашення боргу після укладення додаткової угоди не складався.

Позовні вимоги стосуються стягнення заборгованості як за кредитним договором, так і за додатковою угодою. Сам позивач вказує на те, що грошові кошти за додатковою угодою відповідачці безпосередньо не надавалися, а додатковий кредит надавався рівними частинами щомісячно шляхом списання коштів з рахунку Компанії на користь страхової компанії. Доказів про те, що відповідачку повідомляли про суму списаних коштів позивач не надав та на такі обставини не посилався. З урахуваням того, що новий графік погашення не складався, рахунки про розмір платежів відповідачці не надсилалися, про розмір виданого на користь страхової компанії щомісячного траншу відповідач не повідомлялася, остання фактично не могла самостійно визначити розмір щомісячного платежу та мала законне сподівання на виконання позивачем умов кредитного договору та отримання від позивача рахунків для сплати чергових платежів. Сам по собі графік погашення кредиту, виходячи з умов кредитного договору не відображає дійсних сум, які повинна сплатити позичальник на погашення кредиту та відсотків за користування кредитом.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 04.04.2018 року.

Головуючий

Судді