АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1842/18 Головуючий І інстанції - Нев'ядомський Д.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Кружиліної О.А,

суддів: Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 10 січня 2018 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Київський районний відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції в місті Харкові, про визнання особи такою, що втратила право на нерухомість, -

в с т а н о в и в :

19 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на нерухомість.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2017 року відкрито провадження у даній справі.

10 січня 2018 року позивачем подано заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів заяви ОСОБА_2 посилалася на те, що на даний час на примусовому виконанні в Київському відділі державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ в Харківській області знаходиться рішення суду щодо примусового виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

Крім того, на теперішній час існує рішення суду про визнання договору купівлі-продажу вказаної квартири недійсним. Однак, в силу вимог Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання.

За таких умов у разі подальшого розгляду справи в суді існує імовірність примусового виселення ОСОБА_2 з квартири, де вона і фактично і юридично на час розгляду цієї заяви є повноцінним власником, що порушить її права, передбачені статтею 41 Конституції України, як власника квартири та в подальшому унеможливить її виселення та збереження її особистих речей та речей її родини, порушить звичний для неї образ життя.

З урахуванням викладеного, просила забезпечити позов шляхом заборони Київському відділу державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківської області виконувати виконавчі листа по справі № 2018/20499/2012 до винесення рішення по цій справ по суті.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 січня 2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Заборонено Київському відділу Державної виконавчої служби міста Харкова ГТУЮ у Харківській області виконувати виконавчі листи по справі № 2018/20499/2012 до винесення рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Київський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ в місті Харків про визнання особи такою, що втратила право на нерухомість.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, у задоволенні заяви позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на недотримання судом вимог процесуального права про обґрунтованість і вмотивованість судового рішення.

Зокрема, зазначав, що заборонивши виконувати рішення суду, що набрало законної сили, суд першої інстанції порушив положення Конституції України про те, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Судом першої інстанції не враховані особливості застосування чинного законодавства щодо забезпечення позову, а саме, те, що перелік видів забезпечення позову, визначений у цивільному процесуальному кодексі України, не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених частиною четвертою зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Відзиву на апеляційну скарзі ОСОБА_1 не надійшло.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із положень статей 150-151 ЦПК України та тих підстав, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим, та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, усунено перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 та зняття з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення набрало законної сили.

Постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області від 27 грудня 2017 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2018/20499/2012, виданого Київським районним судом м. Харкова 18 травня 2017 року.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Визнано недійсним договір комісії, укладений 26 грудня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим № 4447.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. 16 липня 2010 року за реєстровим номером 2400 та зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 13 серпня 2010 року.

Рішення суду набуло чинності.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскільки договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, за яким ОСОБА_1 набув право власності на спірну квартиру визнаний судом недійсним, то виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2014 року може утруднити чи зробити неможливим можливе рішення суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на нерухомість.

При цьому, виходячи з тих обставин, що обидва рішення, на які посилаються сторони, є взаємовиключними, а заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер на час розгляду справи, та виходячи із положень пункту 10 частини 1 статті 150 ЦПК України, яким передбачено, що позов може бути забезпечений іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваний прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини, суд апеляційної інстанції вважає за можливе залишити заходи забезпечення позову, вжиті судом першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За наслідками розгляду апеляційної скарги згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382-384, 389, 390 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 10 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2018 року.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

О.М. Хорошевський