Провадження № 2-з/761/640/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову

29 листопада 2018 року суддя Шевченківський районний суд м. Києва Осаулов А.А., розглянувши в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва заяву представника позивача за первісним позовом ТОВ (Партнерство) «Тайт Бізнес ЛП» про забезпечення позову у цивільній справі за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (Партнерство) «Тайт Бізнес ЛП» до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру та про виселення з квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю (Партнерство) «Тайт Бізнес ЛП» про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

18.05.2017 року ТОВ (Партнерство) «Тайт Бізнес ЛП» звернулося до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру та про виселення з квартири.

Ухвалою судді Рибака М.А. від 14.06.2017 року у цій справі було відкрито провадження та призначено її судовий розгляд за участю сторін.

Розгляд справи проводився та призначався неоднаразово.

Згідно протоколу автоматичного розподілу від 14.11.2018 року у зв»язку з закінченням терміну повноважень судді Рибака М.А., справу було передано в провадження судді Осаулова А.А., який ухвалою від 15.11.2018 року призначив її до розгляду в підготовчому судовому засіданні за участю сторін.

В жовтні 2018 року до суду надійшла заява про забезпечення позову, де позивач просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме: перепродавати, відчужувати у будь-якій спосіб квартиру АДРЕСА_1. Заяву про забезпечення позову вмотивовано тим, що в 2016 році позивач придбав вказану квартиру із подальшою реєстрацією права власності на неї. При цьому, у цій справі судом 05.09.2018 року було забезпечено позов шляхом заборони вчиняти дії щодо вказаної квартири, але згідно відповіді Департаменту з питань реєстрації виконком КМР вказану ухвалу виконати неможливо у зв»язку з державною реєстрацією права власності за новим набувачем. Позивачу стало відомо, що вказана квартира може бути відчужена на користь третіх осіб, оскільки вже раніше відповідачем ОСОБА_2 26.09.2018 року було переоформлено право власності за ОСОБА_4, а до наступного судового засідання у справі існує ймовірність продажу цієї квартири, а тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову з наведених у ній підстав, слід зазначити наступне.

Так, частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

У відповідності з ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно із ч.3 цієї статті забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При цому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

За змістом позовної заяви вбачається про необхідність визнання права власності на квартиру за позивачем.

При цьому, за матеріалами справи вбачається про задоволення заяв про забезпечення позову у цій справі, а саме згідно ухвали суду від 02.03.2018 року за заявою позивача було забезпечено позов шляхом заборони вчиняти дії щодо відчуження вказаної квартири АДРЕСА_1.

Також, за ухвалою від 05.09.2018 року було також задовлено заяву про забезпечення позову та заборонено вчиняти будь-які дії щодо відчуження об'єкту нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1, загальною площею 75 кв.м., житловою площею 52.4 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000, що зареєстрована за ОСОБА_2.

В той же час, як зазначено у відповіді Департаменту з питань реєстрації виконком КМР від 20.11.2018 року вказану ухвалу виконати неможливо у зв»язку з державною реєстрацією права власності за новим правонабувачем.

Між тим, представник подає до суду аналогічну за змістом до попередньої заяву про забезпечення позову та повторно просить забезпечити позов, де його вже забезпечено по цивільній справі між тими ж сторонами та з тих же підстав.

При цьому, не зазначаючи, яким чином повторна ухвала суду про забезпечення позову сприятиме можливості задоволення вказаної заяви про забезпечення позову та зумовить її реалізацію шляхом заборони вчиняти певні в той час, коли існує та не втратила законної сили попередня ухвала від 05.09.2018 року.

Також, позивачем не доведено того, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом якихпозивач звернувся до суду. Окрім того, посилання представника позивача на те, що відповідач може відчужити спірне майно на користь третіх осіб або вже відчужив є лише припущеннями представника позивача та не підтверджені жодними доказами.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України та позиції Європейського суду з прав людини, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 151 - 153, 209, 210, 293, 294 ЦПК України, , суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача за первісним позовом ТОВ (Партнерство) «Тайт Бізнес ЛП» від 28.11.2018 року про забезпечення позову у цивільній справі за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (Партнерство) «Тайт Бізнес ЛП» до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру та про виселення з квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю (Партнерство) «Тайт Бізнес ЛП» про визнання права власності, - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський раонний суд м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: А.А.Осаулов