АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 липня 2018 року

м.Харків

справа № 638/15924/17

провадження № 22-ц/790/3673/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «РАО 777»,

відповідач - ОСОБА_1,

третя особа - ОСОБА_2

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РАО 777» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «РАО 777» на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 18 квітня 2018 року, постановлене під головуванням судді Хайкіна В.М. в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 20 квітня 2018 року), -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ТОВ «РАО 777» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 1500 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 18 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «РАО 777» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що відповідач безпідставно набув кошти, які належали товариству, тоді як належних доказів укладення між сторонами договору поворотної фінансової допомоги відповідачем не надано.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначив, що ОСОБА_1 є учасником ТОВ «РАО 777» та йому належить частка, яка складає 23% статутного капіталу Товариства. У травні 2016 року позивач звернувся до нього з листом №05-16/14 від 25.05.2016 року, у якому, посилаючись на скрутний фінансовий стан Товариства, просив надати фінансову допомогу у вигляді оплати вартості ремонтних робіт належних йому нежитлових приміщень, які розташовані на першому поверсі та у підвалі будівлі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, у розмірі 461528грн. 04.07.2016 року позивач уклав із виконавцем договір підряду №173/-СП на виконання комплексу ремонтних робіт належних Товариству нежитлових приміщень. Відповідні роботи були виконані підрядною організацією та прийняті позивачем 05.10.2016 року, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт №11. В той же час, сплачені ним грошові кошти за договором підряду не є такими, що були надані позивачу безповоротно, грошова сума у розмірі 1500 грн. перерахована відповідачем ще 10.04.2014 року - тобто саме та, про яку йдеться у позовній заяві, згідно домовленостей мала б бути зарахована у якості виконання обов'язків Товариства перед ним, які виникли у зв'язку із оплатою вартості проведених ремонтних робіт. Вважає позовні вимоги безпідставними та такими, які задоволенню не підлягають.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що грошова сума у розмірі 1500 грн., яку позивач вважає безпідставно набутими ОСОБА_1 грошовими коштами, ОСОБА_1 була оплачена в якості фінансування вартості проведення реконструкції належних ТОВ «РАО 777» нежитлових приміщень першого поверху та підвалу будинку за адресою: АДРЕСА_1, у межах розміру фінансування - 461 528 грн. та мала бути зарахована у якості повернення помилково перерахованих коштів. Таким чином підстав для задоволення позову немає.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є засновниками ТОВ «РАО 777», йому належить 23 % статутного капіталу. Крім того, ще одним засновником товариства є ОСОБА_4, розмір його частки у статутному капіталі товариства становить 77% (а.с.5-6, 16).

У період з 22.01.2014 року по 01.06.2017 року керівником ТОВ «РАО 777» був ОСОБА_2. З 24.02.2014 року по 18.09.2015 року ТОВ «РАО 777» мало відкритий рахунок в установі ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» (а. с. 18).

Із виписки по особовому рахунку ТОВ «РАО 777», вбачається, що 10.04.2014 року на користь ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти на суму 1500 грн., призначення платежу: сплата за нежитлове приміщення згідно договору купівлі-продажу від 28.01.2014 року (а. с. 19-20).

У травні 2016 року ТОВ «РАО 777» в особі директора ОСОБА_2 звернулося до ОСОБА_1, посилаючись на скрутний фінансовий стан ТОВ «РАО 777», просило надати фінансову допомогу у вигляді фінансування вартості проведення реконструкції належних Товариству нежитлових приміщень першого поверху та підвалу будинку за адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 461 528 грн. (а. с. 59).

Вказаним листом було запропоновано порядок компенсації витрат понесених ОСОБА_1, у разі надання згоди на фінансування Товариства з обмеженою відповідальністю «РАО 777»: суму у розмірі 1500 грн., що перерахована підприємством 10.04.2014 року зарахувати в якості частково виконання зобов'язань перед підприємством, а залишок вартості робіт у розмірі 460 028 грн. зобов'язуються виплатити ОСОБА_1 по мірі надходження прибутку від господарської діяльності підприємства.

Як на підставу позовних вимог, ТОВ «РАО 777» посилається на те, що ОСОБА_2, будучи керівником Товариства у період з 22.01.2014 року по 01.06.2017 року, здійснював безвідплатне (без достатньої правової підстави) відчуження грошових коштів (майна) Товариства на користь ОСОБА_1 (засновник Товариства - 23% частка в статутному капіталі). Відчуження коштів відбувалось без правових на те підстав, шляхом перерахування коштів з розрахункового рахунку Товариства на поточний рахунок ОСОБА_1 в установі банку. Так, 10.04.2014 року, на користь ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти на суму 1500 грн. Призначення платежу на користь ОСОБА_1: «Оплата згідно договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28.01.2014 року». Однак, вищевказаного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень між ОСОБА_1 та TOB «РАО 777» від 28.01.2014 року не існує, він ніколи не укладався, Товариство не купувало жодних приміщень у ОСОБА_1, а отже і перерахунки грошових коштів ТОВ «РАО 777» на користь ОСОБА_1 є такими, що здійснені без належної правої підстави, а кошти набуті ОСОБА_1 є безпідставно набутими та підлягають поверненню на користь ТОВ «РАО 777».

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Частиною другою статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Набуття однією із сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу.

Разом з тим, договір є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Матеріали справи свідчать про те, що 10.04.2014 року, на користь ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти на суму 1500 грн. Призначення платежу: «Оплата згідно договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28.01.2014 року».

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи не містять даних про те, що договір, на підставі якого було перераховано Товариством ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1500 грн., - є недійсним або взагалі не існував.

Разом з тим, встановлено, що 04 липня 2016 року між ТОВ «РАО 777» та ПП «Перфект Сапорт» було укладено договір підряду, за умовами якого сторони домовились, що підрядник, яким є ПП «Перфект Сапорт» зобов'язується виконати роботи по технічному переобладнанню-реконструкції об'єкта: нежитлових приміщень першого поверху та підвалу будинку за адресою: АДРЕСА_1, а замовник, яким є позивач, зобов'язується забезпечити доступ підрядника до об'єкта, оплатити та прийняти виконані роботи (а. с. 60-62). Відповідні роботи були виконані підрядною організацією та прийняті ТОВ «РАО 777» 05.10.2016 року (а. с. 66-70). Вартість виконаних будівельних робіт становить 461 528 грн. (а. с. 71).

Таким чином грошова сума у розмірі 1500 грн., яку позивач вважає безпідставно набутими ОСОБА_1 грошовими коштами, згідно домовленостей, викладених у листі від 25.05.2016 року, ОСОБА_1 була оплачена в якості фінансування вартості проведення реконструкції належних ТОВ «РАО 777» нежитлових приміщень першого поверху та підвалу будинку за адресою: АДРЕСА_1, у межах розміру фінансування - 461 528 грн.

Посилання апелянта на те, що належних доказів укладення між сторонами договору поворотної фінансової допомоги відповідачем не надано, - не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки листом від 25.05.2016 року було запропоновано порядок компенсації витрат понесених ОСОБА_1, у разі надання згоди на фінансування Товариства з обмеженою відповідальністю «РАО 777»: суму у розмірі 1500 грн., що перерахована підприємством 10.04.2014 року зарахувати в якості частково виконання зобов'язань перед підприємством, а залишок вартості робіт у розмірі 460 028 грн. зобов'язуються виплатити ОСОБА_1 по мірі надходження прибутку від господарської діяльності підприємства.

Вказане свідчить про те, що сторони врегулювали відносини повернення коштів у розмірі 1500 грн. на власний розсуд у спосіб, що не заборонений законом. Крім того, квитанції з оплати робіт по договору підряду свідчать про те, що грошові кошти сплачені саме ОСОБА_1 (а.с. 72-75).

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РАО 777» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 18 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: А.І. Колтунова

Н.П. Пилипчук