ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5130/15-ц
Провадження № 2/210/217/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"30" травня 2018 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,

за участі секретаря судового засідання: Реви К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, без участі сторін, та без фіксування судового засідання звукозаписувальним пристроєм, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» про визнання недійсною угоди купівлі-продажу заставленого майна, -

В С Т А Н О В И В:

02 листопада 2015 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсною угоди купівлі-продажу заставленого майна.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 09 жовтня 2008 року він уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір №343 - МК, згідно якого ОСОБА_3 надав йому строковий кредит у сумі 120034,00 грн. на строк 05 років з 09 жовтня 2008 року по 09 жовтня 2013 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 25,5% річних для придбання мікроавтобусу Рута 20. Згідно Договору застави рухомого майна №343 - МК -1, укладеного ним 09 жовтня 2008 року з Банком, ним передано у заставу рухоме майно - автобус - Д марки Рута - 20, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1. Відповідно до договору поруки № 343 - МК/2 від 09 жовтня 2008 року поручителем по укладеному ним кредитному договору є ОСОБА_4, а відповідно до договору поруки № 343 - МК/3 від 09 жовтня 2008 року поручителем є ОСОБА_5 Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки №167 від 20 жовтня 2010 року з Публічним акціонерним товариством «Акцент-банк», яким зобовязання за кредитним договором №343 МК від 09 жовтня 2008 року забезпечено у розмірі 200 грн. Через наявності певних спірних проблем з банком, ПАТ КБ «ПриватБанк» витребував у нього і він 09 вересня 2009 року передав заставлений за договором автобус Банку у заклад згідно з відповідним актом. Рішенням апеляційного суду від 26 квітня 2012 року та додатковим рішенням від 03 травня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль марки «Рута» - 20, 2008 року випуску, що належить йому на праві власності, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ ОСОБА_3 «ПриватБанк». З укладанням від його імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, для здійснення продажу. Посилається на те, що вимогам закону дане рішення не відповідає. Відповідно до ст.20 ЗУ «Про заставу», звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду. Вважає, що угода купівлі-продажу належного йому автобусу, має бути визнана судом недійсною, зважаючи на те, що наявне порушення норм права, щодо реалізації заставленого майна; оцінку майна було проведено з порушенням вимог чинного законодавства; звіт про оцінку КТЗ не відповідає нормам закону, й не був йому вручений; а також мала місце невідповідність цін реалізованого КТЗ та дати відчуження. Тому просить суду визнати недійсною угоду купівлі - продажу заставленого транспортного засобу автобус D, марки Рута - 20, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов 8351, об'єм двигуна 2464 куб. см., яка була укладена 23 жовтня 2012 року.

Ухвалою суду від 23 лютого 2018 року судом вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник відповідача ОСОБА_6 до судового засідання не зявився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Крім того, в останній зазначив, що підстави щодо визнання даного договору недійсним відсутні, та не визначені позивачем. До того ж, законодавством не визначена процедура формування ціни продажу автомобіля на підставі рішення суду. Звіт про оцінку не скасований та неоскаржений. З урахуванням викладеного просив суд відмовити в задоволенні позову. Заяву залучено до матеріалів цивільної справи (а.с.176).

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 до суду не зявились. Представник позивача надав заяву в якій просив перенести розгляд справи на іншу дату посилаючись на хворобу позивача та зайнятість представника в іншому процесі. Суд, не вбачає підстав для її задоволення з огляду на те, що відповідно до ст.275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. До того ж, представник позивача надав суду дві копії медичних довідок на імя ОСОБА_5, тоді як остання не є стороною у справі. Що ж, стосується зайнятості представника позивача в іншому судовому засіданні, то в підтвердження цього доказів суду взагалі не надано. Крім того, в матеріалах справи наявна значна кількість заяв про відкладення розгляду справи зі сторони позивача та його представника, що дає суду підстави вважати зловживання позивачем та його представником своїм правом, навмисно затягуючи розгляд даної справи. Також суд взяв до уваги те, що сторони вже надавали пояснення в судових засіданнях, надали докази по справі, не розглянуті клопотання судом відсутні, представником відповідача надано заперечення (заяву) з якими позивач та його представник ознайомлені.

Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 жовтня 2008 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» укладено кредитний договір №343 - МК, згідно якого ОСОБА_3 надав строковий кредит у сумі 120034, 00 грн. на строк 05 років з 09 жовтня 2008 року по 09 жовтня 2013 року включно з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 25,5% річних, для придбання мікроавтобусу Рута 20 (а.с.8-12).

В забезпечення зобовязань, між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» 09 жовтня 2008 року було укладено договір застави рухомого майна №343 - МК -1, відповідно якого передано у заставу рухоме майно автобус D, марки Рута - 20, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов 8351, об'єм двигуна 2464 куб. см. (а.с.13-19).

Згідно ст.572 ЦК України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.2 ст.589 ЦК України, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.ст.19, 20 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду.

Відповідно рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2012 року та додаткового рішення від 03 травня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 343-МК від 09 жовтня 2008 року, яка станом на 16 квітня 2010 року становить 115889,40 грн., звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль марки «Рута» - 20, 2008 року випуску, тип ТЗ: Автобус D, № кузова/шасі: 8351, реєстраційний номер: АЕ6020АА, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ ОСОБА_3 «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, для здійснення продажу (а.с.20-23, 24-25).

Частиною 1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.7, 8 постанови №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач просить суд визнати угоду купівлі - продажу заставленого транспортного засобу автобус D, марки Рута - 20, при цьому посилається на те, що вище зазначене рішення Апеляційного суду від 26 квітня 2012 року та додаткове рішення від 03 травня 2012 року не відповідають вимогам закону, оскільки тим самим суд надав банку доручення від імені позичальника на реалізацію майна, що не входить до повноважень суду. Однак, суд бере до уваги той факт, що позивачу було надано право на касаційне скарження даного рішення до Вищого спеціалізованого Суду України та на сьогодні дані про те, що дане рішення скасовано чи змінено в касаційному порядку відсутні. Що дає суду можливість, вважати що ОСОБА_2 погодився з даним рішенням.

Згідно ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обовязковим до виконання.

Згідно ч.1 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян.

До того ж, в позивач просить суд визнати недійсною угоду купівлі - продажу заставленого транспортного засобу автобус - D марки Рута - 20, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов 8351, об'єм двигуна 2464 куб. см., яка була укладена 23 жовтня 2012 року, однак суду не надано жодного доказу, який би свідчив взагалі про наявність укладення такої угоди. В матеріалах справи наявний лише звіт про оцінку транспортного засобу від 08 жовтня 2012 року.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов'язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зокрема, згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Докази повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст.77-80 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Правова природа оцінки доказів полягає в зобов'язанні суду оцінити кожну обставину з позицій її первинності, тобто яка зі сторін спочатку висунула її в якості підстави для вимоги або заперечення, і, виходячи з цього, відносити до тягаря доказування позивача чи відповідача.

З урахуванням вищенаведеного суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі, за недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.129-1 Конституції України, Законом України «Про заставу», ст.ст.203, 215 ЦК України, ст.ст.12, 13, 18, 76, 77, 80, 81, 82, 141, 247, 279, 258, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволення позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» про визнання недійсною угоди купівлі-продажу заставленого майна відмовити у повному обсязі.

Витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації та проживання: 50081, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, м-н. 5-й Зарічний, 57/65;

- відповідач: ПАТ КБ «ПриватБанк», юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд.№1Д.

Суддя: Н. Ю. Вікторович