П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року м. Київ

Справа №760/23870/17-ц

Резолютивна частина постанови оголошена 05 грудня 2018 року

Повний текст постанови складено 06 грудня 2018 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

сторони: позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фондова компанія «Фаворит»

Справа №760/23870/17-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-824/1507/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Букіна О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
розглянувши цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_7, який діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_8 та в інтересах ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва, ухваленого суддею Букіною О.М. 19 червня 2018 року, повний текст рішення виготовлено 02 липня 2018 року в приміщенні Солом'янського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_8 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фондова компанія «Фаворит»про визнання недійсним договорів купівлі-продажу цінних паперів, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ТОВ «Фондова компанія «Фаворит» та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу цінних паперів від 08 липня 2010 року № Б-105/1/103 щодо продажу ОСОБА_4 167 062 шт. простих іменних акцій, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «ФК «Фаворит».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що у 2010 році будучи акціонером ВАТ «Узинський цукровий комбінат» та власником 167 062 простих іменних акцій вона звернулася до ОСОБА_5, що також був акціонером даного товариства, з метою надання останньому права представляти свої інтереси. ОСОБА_2 домовилася з ОСОБА_5, що у разі надходження вигідної пропозиції про купівлю акцій, що належали позивачу, останній сповістить про таку пропозицію та за її згодою здійснить їх відчуження.

З цією метою, ОСОБА_2 21 квітня 2010 року видала ОСОБА_5 довіреність ВМТ № 120583, що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренком Я.В. на вчинення від її імені та в її інтересах дії, в тому числі і на вчинення правочинів по відчуженню цінних паперів, які належали їй на праві власності на підставі: сертифіката іменних акцій, бланк серія ЕС № 0937137, виданий ТОВ «Цінні папери АПК», (ліцензія АБ № 293324 від 26 жовтня 2005 року), дата видачі сертифіката 09 лютого 2008 року, сертифіката іменних акцій, бланк серія ЕС № 0937145, виданий ТОВ «Цінні папери АПК», (ліцензія АБ № 293324 від 26.10.2005), дата видачі сертифіката 25 березня 2008 року, а саме 167 062 шт. простих іменних акцій ВАТ «Узинський цукровий комбінат». Місцезнаходження: Київська обл., Білоцерківський р-н, м. Узин, вул. Маяковського, буд. 2. Номінальна вартість 175 415,10 грн, а саме договорів купівлі-продажу, міни, комісії, доручення на будь-яких умовах, які представник вправі визначити на власний розсуд.

На ім'я ОСОБА_5 були видані аналогічні довіреності від членів її сім'ї, а саме, ОСОБА_10 (142 000 шт. акцій), ОСОБА_11 (299 586 шт. акцій), ОСОБА_8 (153 581 шт. акцій).

У грудні 2016 року ОСОБА_2 стало відомо про припинення ВАТ «Узинський цукровий комбінат» шляхом реорганізації у ТДВ «Узинський цукровий завод». Також, в цей же час ОСОБА_2 стало відомо про те, що у 2010 році відбувся продаж належних позивачу акцій.

В подальшому дізналася про те, що 08 липня 2010 року ОСОБА_5, як представником позивача, було укладено договір № Б -105/1/103 купівлі-продажу цінних паперів з ТОВ «ФК «Фаворит» відповідно до якого належні позивачу 167 062 шт. простих іменних акцій було продано за 175 415,10 грн, тобто за номінальною вартістю 1,05 грн за 1 шт.

У відповідності до змісту договору купівлі-продажу покупцем виступило ТОВ «ФК «Фаворит», яке діяло на підставі замовлення від 08 липня 2010 року № Б -1/103 до договору № Б -103 на брокерське обслуговування на фондовому ринку від 08 липня 2010 року укладеного з ОСОБА_4

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на час укладання спірного правочину перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому вважає, що ОСОБА_5 не мав права на вчинення такого правочину в інтересах своєї дружини, що на думку позивача є підставою для визнання спірного правочину недійсним з підстав передбачених ст.ст.232,238 ЦК України.

З урахуванням вищенаведеного, ОСОБА_2 просила задовольнити позов.

У листопаді 2017 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ТОВ «ФК «Фаворит» та просив визнати недійсним договір купівлі-продажу цінних паперів від 08 липня 2010 року № Б-106/1/103 щодо продажу ОСОБА_4 153 581 шт. акцій простих іменних, укладеного між ОСОБА_8 та ТОВ «ФК «Фаворит».

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_8 посилався на те, що у 2010 році будучи акціонером ВАТ «Узинський цукровий комбінат» та власником 153 581 шт. простих іменних акцій він звернувся до ОСОБА_5, що також був акціонером товариства, з метою надання останньому права представляти його інтереси. ОСОБА_8 домовився з ОСОБА_5, що у разі надходження вигідної пропозиції про купівлю акцій, що належали позивачу, останній сповістить про таку пропозицію та за його згодою здійснить їх відчуження.

21 квітня 2010 року ОСОБА_8 видав на ім'я ОСОБА_5 довіреність ВМТ № 120581, що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренком Я.В. вчиняти від його імені та в його інтересах дії, в тому числі на вчинення правочинів по відчуженню цінних паперів, які належать йому на праві власності на підставі: сертифіката іменних акцій, бланк серія ЕС № 0937143, виданий ТОВ «Цінні папери АПК», (ліцензія АБ № 293324 від 26 жовтня 2005 року), дата видачі сертифіката 24 березня 2008 року, сертифіката іменних акцій, бланк серія ЕС № 0937136, виданий ТОВ «Цінні папери АПК», (ліцензія АБ № 293324 від 26 жовтня 2005 року), дата видачі сертифіката 09 лютого 2008 року, а саме 153 581 шт. простих іменних акцій ВАТ «Узинський цукровий комбінат». Місцезнаходження: Київська обл., Білоцерківський р-н, м. Узин, вул. Маяковського, буд. 2. Номінальна вартість 161 260,05 грн, а саме договорів купівлі-продажу, міни, комісії, доручення на будь-яких умовах, які представник вправі визначити на власний розсуд.

У грудні 2016 року ОСОБА_8 стало відомо про припинення ВАТ «Узинський цукровий комбінат» шляхом реорганізації у ТДВ «Узинський цукровий завод». Також, в цей же час йому стало відомо про те, що у 2010 році відбувся продаж належних ОСОБА_8 акцій.

В подальшому ОСОБА_8 дізнався про те, що 08 липня 2010 року ОСОБА_5, як представником, було укладено договір № Б -106/1/103 купівлі-продажу цінних паперів з ТОВ «ФК «Фаворит» відповідно до якого належні позивачу 153 581 шт. простих іменних акцій було продано за 161 260,05 грн., тобто за номінальною вартістю 1,05 грн за 1 шт.

У відповідності до змісту договору купівлі-продажу покупцем виступило ТОВ «ФК «Фаворит», яке діяло на підставі замовлення від 08 липня 2010 року № Б -1/103 до договору № Б -103 на брокерське обслуговування на фондовому ринку від 08 липня 2010 року укладеного з ОСОБА_4

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на час укладання спірного правочину перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому вважає, що ОСОБА_5 не мав права на вчинення такого правочину в інтересах своєї дружини, що на думку позивача є підставою для визнання спірного правочину недійсним згідно ст.ст. 232,238 ЦК України.

З урахуванням вищенаведеного, ОСОБА_8 просив задовольнити позов.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 цивільні справи об'єднано в одне провадження.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_8 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ТОВ «ФК «Фаворит» про визнання недійсним договорів купівлі-продажу цінних паперів - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 та ОСОБА_8 - ОСОБА_7 подав апеляційні скарги, в яких просить скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Аргументи апеляційних скарг зводяться до того, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення неправомірного рішення.

Судом першої інстанції не було враховано правову позицію Верховного Суду України від 14 березня 2012 року по справі № 6-5цс12.

Відзиви на апеляціні скарги не надходили.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_12, яка діє на підставі договорів про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_8, підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник відповідачів ОСОБА_13, який діє на підставі договорів про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_4, проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідач ТОВ «ФК «Фаворит» явку свого представника в судове засідання не забезепечив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином (т.2 а.с.72), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача ТОВ «ФК «Фаворит» у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності заявлених позовних вимог. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для відмови в позові з підстав пропуску строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, оскільки суд відмовляє в задоволенні позову з підстав пропуску строку позвної давності лише за умови доведеності заявлених позовних вимог.

Колегія суддів Київського апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21 квітня 2010 року ОСОБА_2 на підставі довіреності ВМТ №120583, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренком Я.В. уповноважила ОСОБА_5, зокрема, вчиняти від її імені та в її інтересах дії щодо вчинення правочинів по відчуженню цінних паперів, які належать їй на праві власності на підставі: сертифіката іменних акцій, бланк серія ЕС № 0937137, виданий ТОВ «Цінні папери АПК», (ліцензія АБ № 293324 від 26 жовтня 2005 року), дата видачі сертифіката 09 лютого 2008 року, сертифіката іменних акцій, бланк серія ЕС № 0937145, виданий ТОВ «Цінні папери АПК», (ліцензія АБ № 293324 від 26 жовтня 2005 року), дата видачі сертифіката 25 березня 2008 року, а саме 167 062 шт. простих іменних акцій ВАТ «Узинський цукровий комбінат». Місцезнаходження: Київська обл., Білоцерківський р-н, м. Узин, вул. Маяковського, буд. 2. Номінальна вартість 175 415,10 грн, а саме договорів купівлі-продажу, міни, комісії, доручення на будь-яких умовах, які представник вправі визначити на власний розсуд.

Дана довіреність видана без права передоручення строком на три роки і дійсна по двадцять перше квітня дві тисячі тринадцятого року (т. 1, а. с. 17-18).

21 квітня 2010 року ОСОБА_8 на підставі довіреності ВМТ № 120581, що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренком Я.В., уповноважив ОСОБА_5 вчиняти від його імені та в його інтересах дії, зокрема, щодо вчинення правочинів по відчуженню цінних паперів, які належать йому на праві власності на підставі: сертифіката іменних акцій, бланк серія ЕС № 0937143, виданий ТОВ «Цінні папери АПК», (ліцензія АБ № 293324 від 26 жовтня 2005 року), дата видачі сертифіката 24 березня 2008 року, сертифіката іменних акцій, бланк серія ЕС № 0937136, виданий ТОВ «Цінні папери АПК», (ліцензія АБ № 293324 від 26 жовтня 2005 року), дата видачі сертифіката 09 лютого 2008 року, а саме 153 581 шт. простих іменних акцій ВАТ «Узинський цукровий комбінат». Місцезнаходження: Київська обл., Білоцерківський р-н, м. Узин, вул. Маяковського, буд. 2. Номінальна вартість 161 260,05 грн, а саме договорів купівлі-продажу, міни, комісії, доручення на будь-яких умовах, які представник вправі визначити на власний розсуд.

Довіреність видана без права передоручення строком на три роки і дійсна по двадцять перше квітня дві тисячі тринадцятого року (т. 1, а.с. 56-57).

Вказані вище довіреності укладені у відповідності до вимог чинного законодавства та у встановленому законом порядку не скасовані, довірителі їх не відкликали.

08 липня 2010 року на підставі довіреності ВМТ № 120583 від 21 квітня 2010 року між ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_2, та ТОВ «ФК «Фаворит» в особі генерального директора ОСОБА_14, був укладений договір № Б -105/1/103 купівлі-продажу цінних паперів.

Відповідно до п. 1.1 даного договору, продавець передає у власність покупця, а покупець приймає та сплачує наступні цінні папери: акції прості іменні, емітент: ВАТ «Узинський цукровий завод», номінальною вартістю 1,05 грн та загальною кількістю 167 062 шт. Сума договору, відповідно до п. 1.2 договору, складає 175 415,10 грн. (т. 1, а.с.9).

08 липня 2010 року на підставі довіреності НМТ № 374694 від 21 квітня 2010 року між ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_8, та ТОВ «ФК«Фаворит» в особі генерального директора ОСОБА_14 був укладений договір № Б -106/1/103 купівлі-продажу цінних паперів.

Відповідно до п. 1.1 даного договору, продавець передає у власність покупця, а покупець приймає та сплачує наступні цінні папери: акції прості іменні, емітент: ВАТ «Узинський цукровий завод», номінальною вартістю 1,05 грн та загальною кількістю 153 581 шт. Сума договору, відповідно до п. 1.2 договору, складає 161 260,05 грн (т. 1, а.с.19).

Відповідно до спірних договорів купівлі-продажу, покупцем вказаних вище цінних паперів виступило ТОВ «ФК «Фаворит», яке діяло на підставі замовлення № Б -1/103 від 08 липня 2010 року до договору № Б-103 на брокерське обслуговування на фондовому ринку від 08 липня 2010 року укладеного з ОСОБА_4 (т. 1, а.с.10).

Відповідно до даного замовлення, ОСОБА_4, як клієнт, доручила брокеру ТОВ «ФК «Фаворит» купівлю простих іменних акцій ВАТ «Узинський цукровий комбінат» у кількості 762 229 шт. за ціною не вище 1,05 грн за одну акцію (т. 1, а.с.10).

При цьому встановлено, що укладення договору № Б-103 на брокерське обслуговування на фондовому ринку від 08 липня 2010 року укладеного з ОСОБА_4 вчинено на виконання вимог ст. 17 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок».

Відповідно до звіту від 08 липня 2010 року до договору №Б-103 на брокерське обслуговування на фондовому ринку від 08 липня 2010 року, ТОВ «ФК «Фаворит» виконало взяті зобов'язання перед ОСОБА_4 та придбало 762 229 шт. акцій, за що отримало винагороду 8 000,00 грн (т. 1, а.с.16).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 237 ЦК України представництво є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреність є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Нормами статей 203, 627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 ст. 232 ЦК передбачено, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 232 ЦК України довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Системний аналіз вказаної норми права дає підстави дійти висновку про те, що представник має діяти в інтересах особи, яку він представляє. Тому якщо він вступив у зловмисну домовленість з другою стороною і діяв при цьому у власних інтересах, нехтуючи інтересами особи, яку він представляв, і це доведено в суді, правочини мають визнаватися судом недійсними.

Таким чином, для визнання правочину недійсним з підстав передбачених ст. 232 ЦК України необхідні наступні умови: наявність домовленості представника однією сторони з іншою, умисел в діях представника, а саме, чи усвідомлював він, що вчиняє правочин в супереч інтересам довірителя та чи бажав ( або усвідомлював) несприятливі наслідки такого правочину для довірителя, виникнення внаслідок таких дій несприятливих наслідків для довірителя.

Як встановлено в судовому засіданні та не спростовано сторонами по справі, спірні договори купівлі-продажу цінних паперів були укладені на підставі нотаріально посвідчених довіреностей від 21 квітня 2010 року, що видані особисто позивачами та відповідно були чинними на час укладення спірних правочинів.

Спірні договори купівлі-продажу цінних паперів № Б-105/1/103 від 08 липня 2010 року та № Б-106/1/103 від 08 липня 2010 року були укладені на умовах, зазначених у відповідних довіреностях, згідно яких вбачається, що позивачі уповноважили ОСОБА_5 на укладання правочину по відчуженню цінних паперів, в тому числі договору купівлі-продажу. Зокрема, ОСОБА_8 на продаж 153 581 шт. простих іменних акцій ВАТ «Узинський цукровий комбінат», номінальною вартістю 161 260,05 грн, а ОСОБА_2 на продаж 167 062 шт., номінальною вартістю 175 415,10 грн.

Доказів того, що дані цінні папери були продані за іншою ціною, ніж зазначено у довіреностях, позивачами не надано, як і не надано доказів того, що продаж цінних паперів мав бути здійснений за іншою, тобто більшою ціною чи відповідно внаслідок укладання спірних правочинів позивачам завдано збитків чи інших несприятливих наслідків, матеріали справи не містять.

Доводи позивачів про те, що ОСОБА_5 не були передані кошти внаслідок укладання спірних правочинів, з точки зору ст. 232 ЦК України не може бути підставою для визнання такого правочину недійсним.

Правовідношення щодо довірителя та повіреного регулюються вимогами глави 17 ЦК України (представництво), глави 63 ЦК України (послуга), глави 68 ЦК України (доручення).

Таким чином, позивачі не позбавлені права вимоги до ОСОБА_5 щодо стягнення чи повернення одержаного внаслідок виконання чи неналежного виконання відповідного договору, у порядку передбаченому законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Правочин завжди має вчинятися в інтересах сторони, яку представляють. З метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. При цьому словосполучення «у своїх інтересах» слід розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам представлюваного, в тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є.

Тобто, вказана норма встановлює заборону на укладення правочину, в якому один і той самий представник одночасно виступає від імені декількох контрагентів.

Як установлено в суді, ОСОБА_15 укладаючи спірні правочини діяв в інтересах позивачів як їх представник.

Доказів того, що ОСОБА_5 одночасно був представником ОСОБА_4, позивачами не надано та дані обставини спростовуються дослідженими в суді матеріалами справи, оскільки особою, яка вчиняла спірний правочин з боку покупця виступило ТОВ «ФК «Фаворит».

Та обставина, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі на час укладання спірних правочинів жодним чином не свідчить про вчинення правочину у супереч вимог ст. 238 ЦК України.

Вказані правочини були вчинені ОСОБА_5 на користь третьої особи, а не особисто в своїх інтересах, тобто інтересах самого ОСОБА_5

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_5 в силу закону не є законним представником ОСОБА_4

Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи заявників про порушення судом норм матеріального права є безпідставними, оскільки, як встановлено судом апеляцінйої інстанції, норми матеріального права судом застосовано правильно, що відповідає вимогам ЦПК України.

Щодо доводів заявників про те, що судом першої інстанції не було враховано правову позицію Верховного Суду України від 14 березня 2012 року по справі № 6-5цс12 колегія суддів Київського апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно позиції Верховного Суду України від 14 березня 2012 року, висловленої за наслідками розгляду цивільної справи № 6-5цс12 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12, про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним і зобов'язання скасувати реєстрацію договору купівлі-продажу за наслідками розгляду заяви ОСОБА_10, ОСОБА_11 про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 1 червня 2011 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2011 року, Верховний Суд України дійшов висновку про те, що відповідно до вимог частини третьої статті 238 ЦК України ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу у своїх інтересах та в інтересах своєї сім'ї, оскільки за правилами статті 60 Сімейного кодексу України земельна ділянка стає об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3. Тому Верховний Суд України погодився з висновком суду апеляційної та касаційної інстанцій, рішеннями яких позовні вимоги задоволено частково.

Проте колегія суддів Київського апеляційного суду вважає за необхідне відступити від вказаного висновку з огляду на таке.

Правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними (стаття 232 ЦК України).

Приписами статті 238 ЦК України визначено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Стаття 60 СК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналізуючи вказані норми матеріального права, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази та встановлені судом обставини, зокрема відсутність зловмисної домовленості між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, яка є однією з основних умов для визнання правочину недійсним з підстав передбачених ст. 232 ЦК України, ураховуючи вимоги та природу свободи договору, слід дійти висновку про те, що навіть якщо з однієї строни (покупець), з іншої сторони (продавець), який діє на підставі довіреності від третьої особи, є подружжям, укладено договір купівлі-продажу, не можна беззаперечно стверджувати про те, що сторони таких правочинів діють за зловмисної домовленості. В протилежному випадку диспозиція ст. 60 СК України втрачає свою правозастосовчу силу в правовідносинах щодо поділу майна подружжя.

Згідно роз'яснень викладених в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд першої інстанції дійшовши висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю, обґрунтовано не взяв до уваги заяву про застосування строків позовної давності, яка є самостійної підставою для відмови у позові за умови обґрунтованості та доведеності заявлених позовних вимог.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів в їх обґрунтування, а тому суд першої інстанції підставно відмовив в їх задоволенні.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_7, який діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_8 та в інтересах ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного тексту постанови до Верховного Суду.

Суддя-доповідач А.М. Стрижеус

Судді Л.Д. Поливач

О.І.Шкоріна