КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/1571/2018 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі Задорожній О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України та Заступника прокурора міста Києва на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 серпня 2018 року в складі судді Таран Н.Г. у справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури міста Києва, Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, Державної казначейської служби України, про стягнення шкоди, завданої внаслідок незаконної дії або бездіяльності органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до прокуратури міста Києва, Деснянського УП ГУНП у місті Києві та Державної казначейської служби України про стягнення шкоди, завданої внаслідок незаконної дії або бездіяльності органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що захищаючи свої інтереси вона звернулася до прокуратури міста Києва зі скаргою про злочин на слідчого ОСОБА_12. Деснянського району міста Києва. Слідчий порушив вимоги ст.382 КК України та не виконав чотири ухвали суду. Прокуратура теж ігнорувала її заяву, порушуючи ст.214 КПК України.

Позивачка зверталася до Печерського районного суду м.Києва і слідчий суддя ухвалою суду від 18.04.2017 року зобов'язав уповноважених осіб прокуратури міста Києва внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою про вчинення кримінального правопорушення від 03.04.2017 року за вхідним №214-ЗП.

Позивачка звернулася і до прокурора ОСОБА_6., який сказав, що він нікому нічого не повинен і теж порушив КПК. Згодом позивачка звернулася зі скаргою про злочин на прокурора ОСОБА_6. Так як прокуратура порушувала ст.214 КПК і не вносила до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення, то позивачка звернулася до суду Печерського району міста Києва і слідчий суддя задовольнив її скаргу ухвалою від 01.06.2017 року.

У зв'язку із невиконанням рішень судів позивачка понесла матеріальні затрати по вартості розхідних матеріалів на дуже чисельні документи, які їй прийшлося подавати до різних установ. Також позивачка зазначала, що втратила численні можливості щодо отримання роботи та реалізації можливостей по сплаті за комунальні послуги. Крім того, загалом погіршився стан її здоров'я, який потребує відновлення затрачених сил. Крім цього, вона була позбавлена можливості купувати собі фрукти та овочі і у неї з'явилася депресія.

З урахуванням вищевикладеного та заяви про збільшення позовних вимог, поданої в судовому засіданні 28.02.2018 року позивачка просила задовольнити заявлені позовні вимоги та стягнути з Державного казначейства України за бездіяльність суму моральної і матеріальної шкоди в розмірі 564 784 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 серпня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 10 000 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Державної казначейської служи України з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Прокуратури міста Києва з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з вимог розумності та справедливості, а також ступені доведеності та обґрунтованості позивачкою розміру завданої шкоди.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Встановлено, що 03.04.2017 року ОСОБА_2 звернулася із заявою до прокуратури міста Києва про вчинення кримінального правопорушення і заява була зареєстрована за вхідним №214-ЗП.

Оскільки такі відомості до ЄРДР не були внесені, то ОСОБА_2 звернулася до Печерського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб прокуратури міста Києва щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 03.04.2017 року за вхідним №214-ЗП.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 18.04.2017 року скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність уповноважених осіб прокуратури міста Києва щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення було задоволено.

Зазначеною ухвалою зобов'язано уповноважених осіб прокуратури міста Києва внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_2, про вчинення кримінального правопорушення від 03.04.2017 року за вхідним №214-ЗП та розпочати досудове розслідування, про що проінформувати заявника.

18.04.2017 року ОСОБА_2 звернулася до прокуратури міста Києва з клопотанням про виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 18.04.2017 року.

22 червня 2017 року зверталася до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про можливість реагування на невиконання вищевказаної ухвали.

03.05.2017 року ОСОБА_2 зверталася до генерального прокурора України Луценка Ю.В. зі скаргою на прокуратуру м. Києва у зв'язку з невиконанням ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.04.2017 року.

05.05.2017 року ОСОБА_2 зверталася до прокурора м. Києва Говда Р.М. із заявою про зобов'язання виконати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.04.2017 року.

20.06.2017 року ОСОБА_2 повторно звернулася до прокурора м. Києва Говда Р.М. із заявою про зобов'язання виконати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.04.2017 року.

Згідно з протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 11.05.2017 року слідчим в ОВС першого слідчого відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 прийнято усну заяву від ОСОБА_2 про кримінальне правопорушення, вчинене прокурором м. Києва ОСОБА_6, щодо невиконання ухвали суду.

11 травня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва зі скаргою, в якій просила зобов'язати службову особу прокуратури міста Києва внести відомості, викладені у її заяві від 11.05.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Вказувала на те, що в порушення вимог ст.214 КПК України подана нею заява не була зареєстрована та внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.06.2017 року зобов'язано службову особу прокуратури міста Києва, уповноважену на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зареєструвати заяву ОСОБА_2 від 11.05.2017 року та внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення відповідно до вимог ст.214 КПК України.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст.2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме, у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Так як підставою звернення ОСОБА_2 з позовними вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є встановлена вищевказаним ухвалами Печерського районного суду міста Києва протиправна бездіяльність уповноважених осіб прокуратури міста Києва щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, то відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного суду України по справі №6-440цс16 від 25 травня 2016 року.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків, встановлених законом.

Згідно з п.3 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв'язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Суд першої інстанції вірно не погодився із запереченнями, наданими представником прокуратури міста Києва про недоведеність позовних вимог ОСОБА_2, зокрема, й щодо спричинення їй моральної шкоди, оскільки прийшов до обґрунтованого висновку, що по відношенню до позивачки мала місце бездіяльність посадових осіб прокуратури міста Києва, яка виразилися в певному ігноруванні постановлених рішень суду та нездійсненні органами прокуратури м.Києва заходів щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань в установленому законом порядку, після отримання заяви ОСОБА_2 про кримінальне правопорушення.

Крім того, факт бездіяльності прокуратури міста Києва щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви ОСОБА_2 про кримінальне правопорушення встановлений та підтверджується чисельними рішеннями Печерського районного суду м. Києва, що містяться в матеріалах справи.

Також суд вірно зазначив, що заявляючи позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди у розмірі 564784 грн. позивачка посилалася на те, що у зв'язку із невиконанням рішень судів вона понесла матеріальні затрати по вартості розхідних матеріалів на дуже чисельні документи, які їй прийшлося подавати до різних установ. Також позивачка втратила численні можливості щодо отримання роботи, та реалізації можливостей по сплаті за комунальні послуги. Крім того, погіршився стан її здоров'я, який потребує відновлення затрачених сил. Крім цього, позивачка була позбавлена можливості купувати собі фрукти та овочі і у неї з'явилася депресія. Позивачка у ситуації, яка склалася у зв'язку з невиконанням чисельних рішень суду була досить тривалий час позбавлена можливості захистити свої права, чим були принижені її честь та гідність як законослухняної особи.

Положеннями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Підставність позовних вимог про стягнення шкоди підтверджується також і показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, та ОСОБА_11

Суд при визначенні розміру відшкодування шкоди позивачці вірно врахував вимоги розумності та справедливості, а також ступінь доведеності та обґрунтованості позивачкою розміру завданої шкоди, і прийшов до правильного висновку. вважаючи за необхідне позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково та стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 10000 грн.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Заступника прокурора міста Києва залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: