Справа № 686/2672/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Бондарчука В.В.

секретаря Потаніної О.О.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування,

встановив:

2 лютого 2018 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання недійсними договорів дарування земельної ділянки та житлового будинку, що розташовані по АДРЕСА_1. На обґрунтування свої вимог, ОСОБА_3 зазначила, що 5 серпня 2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_5 було посвідчено договір дарування земельної ділянки та житлового будинку, за якими вона подарувала належне їй нерухоме майно своїй дочці ОСОБА_4 Позивач як підставу для задоволення вимог посилається на те, що при укладенні оспорюваних договорів вона була впевнена, що підписує документи для приватизації земельної ділянки. Після укладення договорів дарування позивач продовжує проживати у будинку, несе витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. З огляду на викладене, відповідно до ст.ст.203, 215, 229 ЦПК України позивач просить її вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивач та її представник вимоги викладені у позовній заяві підтримали в повному обсязі, додатково зазначили, що ОСОБА_3 є особою похилого віку, має вади зору, відчужене житло є єдиним придатним для проживання, відповідач у зазначеному будинку не проживає.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та зазначив, що перед оформленням договору дарування ОСОБА_3 надавала довіреність на ім'я чоловіка відповідачки ОСОБА_6 для оформлення документів необхідних для відчуження земельної ділянки та житлового будинку. Крім цього посилання позивача та її представника на те, що оспорюваний правочин вчинено внаслідок помилки є необґрунтованими, оскільки право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 було набуто 24 липня 2017 року в Чорноострівській селищній раді.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявній у ній докази, вважає, що позов слід задовольнити з огляду на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні 5 серпня 2016 року ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності прийняв у дар земельну ділянку, площею 0,2338 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд присадибна земельна ділянка, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

В цей же день ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності прийняв у дар житловий будинок загальною площею 79,1 кв.м. з надвірною будівлею, що розташований за адресою АДРЕСА_1.

Відповідні договору були посвідчені в судовому засіданні приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу ОСОБА_5

Позивач та її представник свої вимоги обґрунтовують тим, що дарувальник є особою похилого віку, оскільки на час укладення договору їй було 82 роки, має вади зору, зокрема у 2010 році була травма правого ока, що підтверджується випискою із історії хвороби №17856, відповідно до консультативного заключення ОСОБА_3 поставлено діагноз афакія ОД, вікові не зрілі катаракти ОS, також, зазначили, що позивач укладаючи договори дарування не читала текст правочинів, вважала, що підписує документи на приватизацію земельної ділянки. Після укладення правочинів, ОСОБА_3 продовжує проживати у відчуженому будинку, сплачує комунальні послуги, зазначили, що будинок по АДРЕСА_1 є єдиним придатним житлом для проживання. Відповідач постійно проживає за межами України, будинком не користується, останній фактично не передавався.

Ці обставини, в судовому засіданні були підтверджені відповідною медичною документацією, квитанціями про оплату житлово-комунальних послуг, показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Крім цього суду було надано копію рішення Чорноострівської селищної ради №41 від 1 грудня 2016 року, яке було прийнято через чотири місяці після укладення оспрюваних правочинів. Цим рішенням було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 на земельну ділянку площе 0,25 га. із земель житлової та громадської забудови для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) в АДРЕСА_2 та передано її у власність ОСОБА_3 Цим же рішенням було рекомендовано ОСОБА_3 протягом одного року зареєструвати право власності на земельну ділянку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 зазначив, що при оформленні субсидії стало відомо, що в будинку зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_6, після цього привів матір в сільську раду, і там з'ясували, що на підставі договору дарування житловий будинок та земельна ділянка належать на праві власності ОСОБА_4 В подальшому надавав пояснення щодо обставин, відомих виключно із слів матері, зокрема, що всі документи вона підписувала вважаючи, що надає довіреність на приватизацію земельної ділянки у с. Захарівці Хмельницького району. В спірній хаті свідок та матір проживає понад 20 років. Зазначив, що всі дії щодо відчуження нерухомого майна вчиняв ОСОБА_6 який приховав свої справжні наміри під приватизацією землі.

Свідок ОСОБА_8 зазначив, що в листопаді 2017 року дізнався, що його баба подарувала житловий будинок із земельною ділянкою тітці ОСОБА_4 На початку 2018 року до нього надійшла інформація, що житловий будинок хочуть продати. Коли він повідомив ОСОБА_3 про це, остання була шокована, після чого вони поїхали до приватного нотаріуса, і попросили копію договору, на що приватним нотаріусом було відмовлено. Як пояснювала йому ОСОБА_3, вона хотіла перевести пенсію в с. Захарівці і довірилася ОСОБА_6 щоб також ще приватизувати земельну ділянку. Коли спілкувався особисто із ОСОБА_6, зрозумів, що останній обманув бабу. ОСОБА_6 у 2018 році приїжджав в Україну і відбувся контакт в присутності свідка між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 Розмова між ними перейшла в конфлікт і ОСОБА_6 пішов. З розмови з ОСОБА_6 свідок зробив висновок, що мотиви останнього обумовлені користю та прагненням отримати кошти за будинок і земельну ділянку. ОСОБА_6 запропонував свідку компромісний варіант, розірвати договори дарування та поділити хату в рівних частках, або сплатити вартість ? частини майна. Також свідок зазначив, що дійсно йому відомо, що баба підписувала документи які надавав їй ОСОБА_6 одні в с. Захарівці, а інші в м. Хмельницькому у нотаріуса. Також зазначив, що коли ОСОБА_6 приїхав в с. Захарівці до ОСОБА_3, баба забрала у нього документи на земельну ділянку, щоб він її не відчужив. Крім цього свідок зазначив, що баба дійсно погано бачить. ОСОБА_3 повідомила йому, підписувала документи які надавав їй ОСОБА_6 не читаючи, оскільки довіряла йому.

Намагання досягти компромісу щодо спірного майна у розмові між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 підтвердив в судовому засіданні і представник відповідача, однак зазначив, що згоди досягнути не вдалося.

Допитаний в якості свідка приватний нотаріус ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 неодноразово зверталися до нього для вчинення нотаріальних дій, ОСОБА_3 перед укладенням правочину видавала на ім'я ОСОБА_6 довіреність на отримання документів необхідних для відчуження майна, читала договір дарування, перед цим консультувалася із ним щодо укладення правочинів, у 2009 році написала заповіт на ім'я ОСОБА_6, тобто сумнів щодо наміру подарувати ОСОБА_4 майно у нього не було.

Згідно ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Виходячи зі змісту ст. ст. 203, 717 цього Кодексу договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

З роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному житлі після укладення договору дарування.

В судовому засіданні судом встановлено, що позивач та її син ОСОБА_7 після укладення договорів дарування продовжують проживати у спірному будинку, ключі від нього обдарованій особі не передавались, ОСОБА_3 є особою похилого віку, має проблеми із зором, а тому послання на те, що вона не могла ознайомитись із текстом з цих причин під час оформлення правочинів і зрозуміти їх правову природу, права та обов'язки сторін дійсно заслуговує на увагу. Крім цього на час укладення оспорюваних правочинів у ОСОБА_3 були реальні наміри приватизувати земельну ділянку в с. Захарівці Хмельницького району, оскільки технічна документація із землеустрою на неї була виготовлена та затверджена 1 грудня 2016 року рішенням сесії Чорноострівської селищної ради (тобто через 4 місяці після укладення правочинів), цим рішенням також вирішено питання про передачу землі у власність ОСОБА_3 Відчужене позивачем житло є єдиним придатним для проживання, оскільки будинок в с. Захарівці Хмельницького району не опалюється, що учасниками справи не заперечувалося, та було підтверджено показаннями позивача і свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Відчужений будинок фактично не передавався у користування обдарованій особі, яка вже тривалий час проживає за межами України та витрат в його утриманні не несе.

З огляду на викладене, у суду є всі обґрунтовані підстави вважати, що помилка щодо обставин правочину, прав та обов'язків сторін що має істотне значення дійсно мала місце під час укладення договорів дарування 5 серпня 2016 року, а тому приходить до висновку, що волевиявлення ОСОБА_3 на відчуження належного їй мана не було.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Враховуючи викладене, а суд вважає за необхідне визнати оспорювані договори дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсними, з підстав визначених ст.ст.203, 215, 229 ЦК України, зокрема відсутності волевиявлення на вчинення таких правочинів.

Судові витрати по справі становлять 1 057 грн 20 коп, які відповідно до ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.203, 215, 215, 229, 717 ЦК України, ст.ст. 76-81, 84, 258, 264, 265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,2338 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд присадибна ділянка, що розташована по АДРЕСА_1, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 5 серпня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу ОСОБА_5 зареєстрований в реєстрі за №1272.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку загальною площею 791 кв.м., із надвірною будівлею, що розташований по АДРЕСА_1, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 5 серпня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу ОСОБА_5 зареєстрований в реєстрі за №1270.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 1 057 грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складання повного судового рішення до Апеляційного суду Хмельницької області.

Позивач ОСОБА_3, місце проживання знаходження АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_4, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Повний текст рішення складений 3 серпня 2018 року.

Суддя: