АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/7812/17 Номер провадження 22-ц/786/578/18Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розподіл спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розподіл спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 31 січня 2006 року по 17 лютого 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу ними була придбана трикімнатна квартира АДРЕСА_2, договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом 13 грудня 2013 року.

15 грудня 2008 року в інтересах їх родини між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги № 1 згідно якого останньому було відступлено право вимоги, що витікає з Договору № 439/1 дольової участі на будівництво жилої квартири від 09 січня 2006 року. 10 січня 2017 року відповідач зареєстрував право власності на дану квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Також, за час перебування у шлюбі ОСОБА_2 в інтересах сім'ї був придбаний автомобіль Мерседес Е200 державний номер НОМЕР_1 за 28 000 доларів США, який у подальшому, з метою уникнення розподілу спільного майна, він зняв з обліку та передав у власність своїй матері ОСОБА_5 Буд-якої згоди на вчинення вказаних дій ОСОБА_4 не надавала, а тому позивач вважає за необхідне визнати угодо укладену між відповідачем та його матір'ю недійсною.

Просила визнати недійсним правочин щодо передачі ОСОБА_2 права власності на автомобіль Мерседес Е200 державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5

Визнати Мерседес Е200 державний номер НОМЕР_1, квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю подружжя.

Визнати за нею в порядку поділу майна подружжя право власності на квартиру АДРЕСА_3, припинивши при цьому право власності ОСОБА_2

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на автомобіль Мерседес Е200 державний номер НОМЕР_1 та квартиру АДРЕСА_2.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 листопада 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, розподіл спільного майна подружжя.

З даною ухвалою не погодився представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 та подав апеляційну скаргу, просив ухвалу суду скасувати та прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю, оскільки вважає, що ухвала суду прийнята із порушенням норм процесуального права.

Сторони по справі будучи повідомлені про час і місце розгляду справи до суду не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З положень Конституції України та цивільного законодавства вбачається, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення з огляду на те законодавство, яке діяло на час його ухвалення.

Частиною 1 ст. 114 ЦПК України (у редакції чинній на момент відкриття провадження) визначено, що позови, які виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

У п. п. 41, 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» міститься правова позиція відповідно до якої у разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч. 1 ст. 114 ЦПК). Згідно з положеннями ст. 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст.ст. 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст.ст. 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до правової позиції зазначеної в п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» якщо пред'явлено позов про право власності на кілька жилих приміщень (квартир), розташованих у різних районах міста чи в різних містах, або позов про поділ спадкового майна, яке складається з кількох квартир (об'єктів нерухомості) у різних місцевостях, тобто вимоги, для кожної з яких ч. 1 ст. 114 ЦПК встановлено виключну підсудність, то позов пред'являється до одного із судів за вибором позивача, але за місцезнаходженням основної частини нерухомого майна, яка за своєю вартістю перевищує ті, що знаходяться в інших районах чи місцевостях.

Як вбачається з матеріалів справи спір виник щодо поділу майна, в тому числі щодо нерухомого майна: квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_3.

На виконання ухвали суду Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2017 року про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_2 подана зава в якій вона вказує, що не може встановити ціну позову, оскільки не має відповідних документів, технічного паспорту, та має намір заявити клопотання про забезпечення доказів та проведення необхідних експертиз, щодо оцінки майна.

Зазначає, що квартира, яка знаходиться в м. Кременчуці була придбана в 2013 році за 150000 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13 грудня 2013 року серії ВТО № 536329 вартість квартири АДРЕСА_2 згідно із висновком про вартість квартири від 30 жовтня 2013 року становить 200818 грн.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем чи його адвокатом жодна інформація, щодо вартості спірних квартир суду першої інстанції не надавалася.

Таким чином, враховуючи, що встановити вартість нерухомого майна без проведення належних експертиз станом на час подачі позову не вбачається можливим суд першої інстанції правомірно відкрив провадження по справі.

Доводи наведені в апеляційній скарзі стосовно того, що судом першої інстанції на момент відкриття справи не з'ясовано вартість основної частини нерухомого майна не є підставою для скасування рішення суду, оскільки як вбачається з матеріалів справи позивач не має можливості самостійно встановити вартість спірного майна, тоді як відповідач також не надав доказів того, що вартість квартира, яка знаходиться в м. Полтаві значно перевищує вартість квартири в м. Кременчуці та є основною частиною нерухомого майна. Разом з цим, відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира розташована за адресою: АДРЕСА_4, належить на праві власності ОСОБА_2, тобто позивач позбавлена права доступу до неї та не може на власний розсуд оцінити приблизну її вартість.

Посилання ОСОБА_3 на те, що наданими для порівняння ухвалами апеляційних судів скасовано ухвали судів перших інстанцій зважаючи на те, що на час відкриття провадження у справі не з'ясовано вартість основної частини нерухомого майна не є підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки не мають преюдиційного значення.

Також не є підставою для скасування позову та обставина, що ОСОБА_4 вже зверталася до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з аналогічним позовом проте їй було повернуто позовну заяву для подання до належного суду, оскільки не позбавляє позивача права звернення до суду.

Крім того, як вбачається з копії ухвали долученої до апеляційної скарги по справі за № 524/4434/17 позов стосувався лише нерухомого майна, що знаходиться в м. Полтаві та автомобіля, проте дана ухвала не містить інформації стосовно вимог, щодо нерухомого майна розташованого в м. Кременчуці.

Тобто зазначені позови не є тотожними.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала судді постановлена з дотриманням вимог закону, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3- залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 листопада 2017 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 29 березня 2018 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: Т.В. Одринська

О.О. Панченко