Справа № 564/1891/17
Костопільський районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя Левчук В.В.
секретар судового засідання Зберун К.Ф.
позивача - не з'явився
представника позивача - ОСОБА_1
відповідача - не з'явився
третіх осіб - не з'явилися
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Костопільського районного суду Рівненської області цивільну справу №564/1891/17 за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 АДРЕСА_2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації (м.Костопіль Рівненської області, вул.Незалежності 7), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Малинська сільська рада про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав
ОСОБА_2 звернулась до Костопільського районного суду Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Малинська сільська рада про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 після спливу трьох місяців після народження доньки самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. ОСОБА_4 проживає разом зі своєю матір'ю, яка повністю матеріально утримує її, піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач життям дочки не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її фізичному, моральному та духовному вихованні. На сьогоднішній день, дочці вже 10 років, як виглядає її батько, вона не пам'ятає. Батько ніколи не вітав та не вітає свою дочку ні на свята, ні на день народження. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між позивачем та дочкою склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Дитині вчасно проведені профілактичні щеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди, стан здоров'я добрий. Відповідач жодного разу не цікавився життям дитини у дитячому садочку та у школі, не відвідував батьківські збори, не надає матеріальної допомоги для дитини. В обґрунтування позовної вимоги в частині збільшення розміру аліментів, вказує на те, що сума стягуваних аліментів є недостатньою для належного матеріального утримання дитини. За час стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки у розмірі 250 грн. щомісяця, істотно змінились обставини, що впливають на визначення розміру аліментів. А тому, просить суд збільшити розмір аліментів до суми 1000 грн., щомісячно.
Позивач в судове засідання не з'явилася. Присутній в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та не заперечив щодо винесення заочного рішення.
Відповідач повторно в судове засідання не з'явився. Про дату, час а місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі. За весь час розгляду справи, відповідач не скористався своїм правом з'явитись в судове засідання та надати свої заперечення на позов.
Треті особи не забезпечили явку представника у судове засідання.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи викладене, дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних, доказів та постановити заочне рішення.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого Малинською сільською радою Березнівського району Рівненської області, ІНФОРМАЦІЯ_9 народилася ОСОБА_4, батьками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_5, про що складено відповідний актовий запис за №24 /а.с.6/.
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Березнівського районного управління юстиції Рівненської області, 20.01.2009 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, про що складено відповідний актовий запис №5. Після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_6 присвоюєно прізвище "ОСОБА_6" /а.с.11/.
Згідно характеристики №1308/02-34 виданої 04.09.2017 року Малинською сільською радою Березнівського району Рівненської області на ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, вона за період проживання на території сільської ради зарекомендувала себе з позитивної сторони. Розлучена, самостійно виховує доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, учениці 5 класу Малинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів. На даний час тимчасово не працює. В побуті веде здоровий спосіб життя, добропорядна громадянка, доброзичлива, працелюбна, тактовна та ввічлива по відношенню до жителів села. По характеру спокійну, врівноважена, стримана, з повагою ставиться до молодих та старших. Нарікань на неї в сільську раду не надходило. До адміністративної відповідальності по сільській раді не притягувалась /а.с.10/.
Згідно характеристики №126 виданої 04.09.2017 року Малинською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів, на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, вона навчається у класу Малинській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів з першого класу по даний час. За час навчання в школі зарекомендувала себе з позитивної сторони, виховується у неповній сім'ї мамою, батько ОСОБА_3, практичної участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини не приймає. Мама постійно цікавиться навчанням дитини та відповідально ставиться до її виховання в сім'ї, регулярно відвідує школу, співпрацює з класним керівником /а.с.12/.
Згідно характеристики №19 виданої 04.09.2017 року Малинським дошкільним навчальним закладом ясла - садок "Сонечко", на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, вона відвідувала дошкільний навчальний заклад з серпня 2009 року по травень 2013 року. ОСОБА_4 характеризується з позитивної сторони. Під час перебування дитини у дошкільному навчальному закладі, педагоги не мали можливості поспілкуватися з батьком дитини так як він жодного разу не проявляв свої батьківські обов'язки: не відвідував виховні та святкові заходи, не проводив та не забирав дитину з дошкільного навчального закладу /а.с.13/.
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання №2519/02-08 від 05.09.2017 року ОСОБА_4 з 05.09.2017 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 /а.с.14/
Згідно висновку органу опіки і піклування Малинської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, стосовно дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, орган опіки і піклування з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, стосовно дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, №628/02-37 від 23.03.2018 року, ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_4 але фактично проживає АДРЕСА_5. Спільно з нею проживають дочка - ОСОБА_7, мати - ОСОБА_8, батько - ОСОБА_9 Джерелом фінансових надходжень є пенсії батьків та заробітна плата ОСОБА_2. ОСОБА_2 їздить на тимчасові заробітки. Олександра забезпечена усім необхідним для всебічного розвитку. Згідно висновку, ОСОБА_2 самостійно виховує свою дитину - дочку ОСОБА_4. Батько дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, участі у вихованні доньки не бере, не займається її вихованням, не надає матеріальної допомоги, чим ухиляється від виконання батьківських обов'язків. З початку 2008 року батько не спілкується з дочкою та не проявляє батьківської турботи. Усі обов'язки щодо утримання та виховання дочки мати несе самостійно.
Згідно характеристики №74 виданої 20.03.2018 року Малинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, вона навчається у класу Малинській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів з першого класу по даний час. За час навчання в школі зарекомендувала себе з позитивної сторони, виховується у неповній сім'ї мамою, батько ОСОБА_3, практичної участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини не приймає. Мама постійно цікавиться навчанням дитини та відповідально ставиться до її виховання в сім'ї, регулярно відвідує школу, співпрацює з класним керівником.
Згідно характеристики №02/16-152 виданої 27.02.2018 року Кузмівської сільської ради Сарненського району Рівненської області, на ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, він проживав разом з матір'ю в селі ОСОБА_9, розлучений. На даний час на території ради ОСОБА_3 зареєстрований, але не проживає. Заяв і скарг від жителів села на негідну поведінку ОСОБА_3 до виконкому сільської ради не надходило. Виконком сільської ради матеріалів криміногенного характеру стосовно ОСОБА_3 немає.
Згідно розрахунку заборгованості №2867 виданої 01.03.2018 року Сарненським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, станом на 28.02.2018 року має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дочки, ОСОБА_4, в розмірі 9696,58 грн.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.
Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України).
Відповідно до ч.ч. 1,4 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 Сімейного кодексу України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.
Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей.
Враховуючи обставини справи, судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, вже понад десять років. На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки ОСОБА_4, що повністю відповідає інтересам та бажанню дитини.
Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України).
Таким чином, позов в частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягає до задоволення.
Стосовно позовної вимоги в частині збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, судом враховується наступне.
Згідно ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Крім того, стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
В Декларації прав людини проголошено, що дитині законом та іншими заходамиповинен бути забезпечений соціальний захист та надані можливості та умови, які бдозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовнота в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням тавідповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості,що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування продитину, яка не має достатніх коштів для існування,що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу.
Згідно позовної заяви вбачається, що відповідач добровільно не бажає приймати участі у рівному розподілі витрат на утримання дочки, присуджені судом аліменти не сплачує. Позивач самотужки намагається утримувати дитину та забезпечувати її усім необхідним.
Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно приписів ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Суд враховує, що обов'язок із утримання дітей покладається на обох батьків.
Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що оскільки рішенням суду присуджено до стягнення з відповідача аліменти у твердій сумі, то збільшення розміру аліментів не повинно змінювати способу виконання рішення, а тому збільшений розмір аліментів підлягає визначенню так само у твердій сумі.
Суд дійшов переконливого висновку, що позивачем доведено, що на час розгляду справи змінився її матеріальний стан в бік погіршення. Відповідачем не подано суду доказів, які б підтверджували неможливість сплати ним аліментів у більшому розмірі. Судом враховано, що згідно позовної заяви, відповідач є здоровою молодою працездатною людиною, тобто таким, що в змозі сплачувати аліменти у більшому розмірі. Доказів протилежного відповідачем суду не подано.
Враховуючи пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб та інші встановлені обставини, що мають істотне значення для вирішення даної справи, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для збільшення розміру аліментів зі 250 грн. до 1000 грн. на утримання дочки, щомісячно, що є співрозмірним із розміром прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років з урахуванням приписів ст.180 СК України, та не буде надто обтяжливим для платника аліментів.
Таким чином, позовні вимоги про збільшення розміру аліментів згідно ст.192 СК України є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 164-166, 182, 184, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 141, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Малинська сільська рада про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, задоволити.
Збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований за адресою АДРЕСА_6) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_4 виданий 18.03.2009 року Березнівським РВ УМВС України в Рівненській області, ІН:НОМЕР_1) на утримання неповнолітньої дочки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до суми 1000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно.
Позбавити ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований за адресою АДРЕСА_6) батьківських прав відносно неповнолітньої дочки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 видане Малинською сільською радою Березнівського району Рівненської області).
Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований за адресою АДРЕСА_6) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_4 виданий 18.03.2009 року Березнівським РВ УМВС України в Рівненській області, ІН:НОМЕР_1) 640 /шістсот сорок/ гривень витрат на судовий збір за подання позовної заяви.
Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований за адресою АДРЕСА_6) в дохід держави 640 /шістсот сорок/ гривень судового збору за подання позовної заяви.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку у загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту рішення - 5 квітня 2018 року

СуддяВ. В. Левчук