Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 646/8243/14-ц

провадження № 61-3577св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

третя особа - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Коваленко І. П., Довгаль А. П., Коровіна С. Г.,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») про визнання договору поруки недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 червня 2007 року між ОСОБА_2 та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено договір № 0 про надання, споживчого кредиту на суму 90 000,00 дол. США зі строком повернення до 25 червня 2018 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26 червня 2007 року між кредитором та нею укладено договір поруки № 123891, згідно з умовами якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобов'язань за кредитним договором.

На договорі поруки є її підпис, але договір вона не підписувала.

Про існування договору поруки вона дізналась після надіслання їй копії договору установою банку 24 червня 2014 року.

Просила визнати договір поруки від 26 червня 2007 року № 123891, який був укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та нею недійсним.

11 листопада 2014 року судом залучено публічне акціонерне товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») як третю особу.

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 18 червня 2015 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа - ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору поруки недійсним задоволено. Визнано недійсним договір поруки № 123891 від 26 червня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк». Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 5 423,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи підпис на договорі поруки виконаний не ОСОБА_2, що є підставою для визнання договору поруки недійсним.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 12 серпня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 18 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договору поруки недійсним відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково. Рішення апеляційного суду Харківської області від 12 серпня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2016 року рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 18 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що в судовому засіданні апеляційної інстанції сторонам неодноразово роз'яснено право про призначення повторної експертизи, однак від призначення такої експертизи сторони відмовились. Крім того, суд позовні вимоги оцінює виходячи з наданих доказів, а інших беззаперечних доказів, які б свідчили, що в договорі поруки підпис від імені ОСОБА_1 виконаний не нею, немає.

04 жовтня 2016 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить рішення апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2016 року скасувати та залишити в силі рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 18 червня 2015 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок експерта від 25 травня 2015 року сторони не оспорюють, не наведені докази, які б спростували висновок експерта та не зазначено обставин, які викликали сумнів суду у дослідженні зразків підпису ОСОБА_1 ПАТ «Дельта Банк», яке подало апеляцію та сумнівається у висновках експерта, не заявив клопотання щодо призначення повторної експертизи, справа неодноразово відкладалася для з'ясування позиції ПАТ «Укрсиббанк», однак жодна з цих сторін не заявила клопотання про проведення повторної почеркознавчої експертизи.

01 грудня 2016 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2016 року.

Заперечення мотивоване тим, що в матеріалах справи міститься висновок судово-почеркознавчої експертизи від 25 травня 2015 року, який не може бути доказом у цій справі, оскільки експертизу проведено з порушенням норм ЦПК України, інструкції про призначення та проведення судових та експертних досліджень і Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки і призначення судових експертиз та експертних досліджень.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

24 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам матеріального права рішення апеляційного суду не відповідає.

У справі, яка переглядається, суд встановив, що 26 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 - чоловіком позивача, укладено кредитний договір, згідно з умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 90 000,00 доларів США зі строком повернення 25 червня 2018 року.

26 червня 2007 року між банком та позивачем укладено договір поруки, згідно з умовками якого ОСОБА_1 зобов'язується перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_2 його зобов'язань за кредитним договором.

Заявляючи позов, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона не підписувала договір поруки.

Ухвалюючи рішення у справі про задоволення позову, суд першої інстанції, виходив з того, що згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи підпис у договорі поруки виконаний не нею, що є підставою для визнання договору поруки недійсним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що в судовому засіданні апеляційної інстанції сторони неодноразово роз'яснено право про призначення повторної експертизи, однак від призначення такої експертизи сторони відмовились. Крім того, суд виходить з того, що беззаперечних доказів, які б свідчили, що в договорі поруки підпис від імені ОСОБА_1 виконаний не нею, немає.

Проте, з таким висновком суду апеляційної інстанції погодися не можливо.

Згідно з вимогами статті 159 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі.

Проведення вказаної почеркознавчої експертизи по справі призначено ухвалою суду від 25 листопада 2014 року.

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи від 25 травня 2015 року підпис на договорі поруки виконаний не ОСОБА_1 (а. с.151-153).

Вказаний висновок сторонами не спростований.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02 березня 2016 року рішення апеляційного суду Харківської області від 12 серпня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції зазначив, що суд апеляційної інстанції, вказавши на наявність порушень при проведенні експертизи, що викликає сумніви в її правильності, не з'ясував питання про можливість призначення повторної почеркознавчої експертизи для встановлення особи, яка підписала спірний договір.

В матеріалах справи відсутні клопотання щодо призначення повторної експертизи.

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину, має бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною третьою статті 203 ЦК України.

Наявність вільного волевиявлення учасників правочину є однією з необхідних умов визнання останнього дійсним, а відсутність волі учасника правочину при його укладенні є підставою для визнання такого недійсним.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 60 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій).

Суд першої інстанції, правильно встановивши обставини у справі та надавши їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір поруки від 26 червня 2007 року № 123891 є недійсним, оскільки підпис ОСОБА_1 в цьому договорі відсутній.

Апеляційний суд всупереч вимогам статей 212-214, 303 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій), встановивши обставини у справі, вдався до переоцінки доказів, та дійшов помилкового висновку про скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційним судом скасовано законне і обґрунтоване судове рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду відповідно до положень статті 413 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2016 року скасувати, залишити в силі рішення Червоназаводського районного суду міста Харкова від 18 червня 2015 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення суду апеляційної інстанції втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель В. М. Коротун
В. П. Курило