Справа №487/1833/13-ц 29.03.2018
Провадження №22-ц/784/442/18
Провадження № 22-ц/784/442/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 березня 2018 року м. Миколаїв

справа № 487/1833/13-ц

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Яценко Л.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії державних виконавців Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції за апеляційною скаргою Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва, постановлену 27 вересня 2016 року під головуванням судді Корнешової Т.В. у приміщенні цього суду,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення та дії державних виконавців Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - Заводський ВДВС ММУЮ), яку в подальшому уточнював.

Заявник вказував, що Заводським ВДВС ММУЮ за заявою ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження з виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 липня 2013 р. у справі № 2/487/1263/2013 про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 321 440грн. боргу та відсотків. За твердженням заявника, повноваження ОСОБА_3 на представництво інтересів ОСОБА_4 не були належним чином оформлені та за станом здоров'я той не міг усвідомлювати значення своїх дій, а тому виконавче провадження відкрито неправомірно.

Постановою державного виконавця від 01 серпня 2013 року з нього стягнуто виконавчий збір у розмірі 32144 грн. Вказував, що з даною постановою ознайомився лише 04 лютого 2015 р. та не згоден з нею. Вказував, що державним виконавцем ніякі дії з примусового виконання вказаного рішення суду не виконувались.

Також ОСОБА_1 зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 стягувач ОСОБА_4 померла, у зв'язку з чим постановою головного державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ від 7 березня 2014 року виконавче провадження було зупинене до визначення правонаступника. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2015 р. замінено стягувача ОСОБА_4 на нього - ОСОБА_1 - боржника у даному виконавчому провадженні. На думку заявника, дії державного виконавця щодо зупинення провадження є неправомірними, оскільки за таких обставин державний виконавець повинен був винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця від 11 лютого 2015 р. виконавчий лист на підставі п.1 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» за його заявою повернуто та постановлено виділити в окреме виконавче провадження постанову про стягнення з нього виконавчого збору та постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій. 12 лютого 2015 р. постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження про стягнення з нього як боржника виконавчого збору в розмірі 32144грн. Проте, стягнення виконавчого збору заявник вважає незаконним, оскільки рішення суду не було виконано.

Посилаючись на викладене, просив: продовжити термін на оскарження дій державних виконавців; визнати неправомірними дії державних виконавців відділу ДВС ОСОБА_5 та ОСОБА_6; скасувати: постанову державного виконавця від 18 липня 2013 року про арешт майна ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження, постанову головного державного виконавця ОСОБА_9. від 01 серпня 2013 про стягнення виконавчого збору у розмірі 32 144 грн., постанову державного виконавця ОСОБА_6. від 11 лютого 2015 року в частині виділення в окреме провадження стягнення з боржника виконавчого збору, постанову державного виконавця ОСОБА_6. від 11 лютого 2015 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 32144грн.; зобов'язати відділ ДВС закрити виконавчі провадження про стягнення з нього виконавчого збору в сумі 32144 грн. та зняти арешт з належного йому майна, який було накладено головним державним виконавцем ОСОБА_9., номер запису про обтяження 1728712 та 1728963 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2016 р. скаргу задоволено частково. Визнано дії державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Миколаєва щодо стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 неправомірними. Скасовано постанови державного виконавця цього відділу від 01 серпня 2013 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 32144 грн. (ВП №39004794), від 11 лютого 2015 року в частині виділення в окреме провадження стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору (ВП №39004794), від 12 лютого 2015 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору (ВП № 46497002) В решті вимог скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі Заводський відділ державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначав, що стягнення з нього виконавчого збору є неправомірним у зв'язку з тим, що виконавче провадження було відкрито за заявою особи, яка не мала на це право, а також у зв'язку з тим, що виконавчий лист було повернуто без виконання, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи та виконавчого провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Оскільки ухвала Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2016 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 в апеляційному порядку не була оскаржена, то предметом апеляційного перегляду є наявність підстав для скасування постанови державного виконавця: від 1 серпня 2013 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 32 144 грн, про повернення виконавчого документа стягувачеві від 11 лютого 2015 року в частині виділення в окреме провадження про стягнення з боржника виконавчого збору та постанови про відкриття виконавчого провадження від 12 лютого 2015 року про стягнення виконавчого збору.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу було відкрито на підставі заяви представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3, який мав хронічний стійкий психічний розлад, що виключало його можливість бути представником та подавати від імені ОСОБА_4 таку заяву. Ураховуючи те, що виконавче провадження було відкрито незаконно, суд першої інстанції дійшов висновку, що всі проведені в межах виконавчого провадження виконавчі дії та прийняті рішення підлягають скасуванню.

Проте, колегія не може погодитись з таким висновком з огляду на таке.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 15 липня 2013 року представник стягувача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 - звернувся до Заводського ВДВС ММУЮ з заявою про примусове виконання виконавчого листа, виданого 4 липня 2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва на підставі рішення цього ж суду від 04 липня 2013 р. у справі № 2/487/1263/2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 321 440грн. боргу та відсотків.

Із поданої державному виконавцю довіреності від 20 серпня 2012 року (яка посвідчена головою ОСМД "Волога" Голубок В.Ю.) слідує, що ОСОБА_4 уповноважила свого чоловіка ОСОБА_3 представляти її інтереси в усіх органах місцевої влади, зокрема в судах, надавати від її імені заяви, що стосуються виконання цієї довіреності в належні організації, підприємства, одержувати необхідні довідки та документи. При цьому довіреність не містить жодних застережень щодо обмеження повноважень ОСОБА_3

Отже, ОСОБА_3 на підставі вищевказаної довіреності мав повноваження подавати від імені ОСОБА_4 заяву про примусове виконання рішення, а тому державний виконавець за такою заявою представника стягувача на підставі вищезазначеного виконавчого листа правомірно відкрив по ньому виконавче провадження.

Належних доказів того, що стан психічного здоров'я ОСОБА_3 виключав можливість бути представником ОСОБА_4, матеріали справи не містять. Довідка МСЕК сер. МСЕ № 005636, видана інваліду ОСОБА_3 26 листопада 1999 року, не свідчить про наявність обставин, за якими він не міг бути представником ОСОБА_4 Обмежено дієздатним ОСОБА_3 визнано рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.08.2016р., тобто, на час звернення ним як представником ОСОБА_4 до ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження він був дієздатним.

24 липня 2013 року головним державним виконавцем Заводського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження за вищевказаним виконавчим листом.

Постановою державного виконавця від 1 серпня 2013 року з боржника ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 32 144 грн. (т. 4 а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 стягувач ОСОБА_4 померла.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2015 року замінено стягувача ОСОБА_4 на ОСОБА_1 (який був боржником) у зазначеному виконавчому провадженні (т. 4 а.с. 13-14).

Постановою державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 11 лютого 2015 року вищезазначений виконавчий лист було повернуто за заявою стягувача ОСОБА_1 та постановлено виділити в окреме виконавче провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій. 12 лютого 2015 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 32 144 грн. (т. 4 а.с. 6, 7).

Згідно зі статтею 383 ЦПК України 2004р. сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За приписами статті 387 ЦПК України 2004р. за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За змістом статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на час прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції на час прийняття державним виконавцем постанови від 1 серпня 2013 року про стягнення виконавчого збору) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача.

Проте, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником у встановлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

З матеріалів справи вбачається, що постановою головного державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ від 24 липня 2013 року відкрито виконавче провадження та надано ОСОБА_1 строк на добровільне виконання рішення суду до 31 липня 2013 року. Проте, вказана постанова отримана під розпис боржником ОСОБА_1 тільки 4 лютого 2015 року і матеріалами справи вказане не спростовується. ІНФОРМАЦІЯ_2 стягувач ОСОБА_4 померла, про що 10 лютого 2014 року ОСОБА_1 повідомив Заводський ВДВС ММУЮ (т. 1 а.с. 150).

Як свідчать досліджені судом апеляційної інстанції матеріали виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого 4 липня 2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва на підставі рішення цього ж суду від 04 липня 2013 р. у справі № 2/487/1263/2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 32 144грн. боргу та відсотків, ніяких виконавчих дій, спрямованих державних виконавцем на примусове виконання даного виконавчого листа державним виконавцем не було вчинено.

Посилання Заводського ВДВС ММУЮ на проведення опису та арешту майна боржника є безпідставними, оскільки такі виконавчі дії були вчинені ще до відкриття вищевказаного виконавчого провадження, а саме - 19 липня 2013 року в ході примусового виконання виконавчого листа у справі № 2/1412/4541/2012, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва на підставі рішення про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ОСОБА_3 (т. 4 а.с. 103-107).

Нова редакція ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону N 191-VIII від 12.02.2015р.), якою передбачено стягнення виконавчого збору незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом, набрала чинності тільки 5 квітня 2015 року.

За такого, доводи апеляційної скарги про те, що стягнення державним виконавцем постановою від 1 серпня 2013 року виконавчого збору було првомірним і без вчинення виконавчих дій - не можуть бути прийняті до уваги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги скарги ОСОБА_1 про визнання протиправною постанови державного виконавця: від 1 серпня 2013 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 32 144 грн.

Також, враховуючи, що постановою державного виконавця від 11 лютого 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві вищевказаний виконавчий збір був виділений в окреме провадження - то в цій частині дана постанова також є неправомірною. З цих же підстав є неправомірною і постанова державного виконавця від 12 лютого 2015 року про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору.

Оскільки судом першої інстанції оскаржувані постанови державного виконавці були визнані неправомірними і скасовані з інших підстав, то відповідно до приписів ст. 376 ЦПК України ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2016 року в цій частині слід змінити: вважати підставою визнання дій державних виконавців неправомірними та скасування цих постанов державних виконавців - відсутність умов, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 451 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2016 року в частині визнання дій державних виконавців неправомірними та скасування постанов державних виконавців від 1 серпня 2013 року, від 11 лютого 2015 року щодо виділення в окреме провадження стягнення виконавчого збору та від 12 лютого 2015 року - змінити в частині підстави задоволення скарги.

Вважати підставою визнання дій державних виконавців неправомірними та скасування постанов державних виконавців від 1 серпня 2013 року, від 11 лютого 2015 року щодо виділення в окреме провадження стягнення виконавчого збору та від 12 лютого 2015 року - відсутність умов, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 3 квітня 2018 року