Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа №662/1116/15-ц

провадження № 61-2623св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення апеляційного суду Херсонської області від 25 травня 2016 року в складі колегії суддів: Вейтас І. В., Склярської І. В., Цуканової І. В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», банк) про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог указувала, що 19 серпня 2005 року, 12 та 13 липня 2006 уклала з відповідачем п'ять депозитних договорів № 72, 73, 74, 97, 98, за якими передала відповідачу грошові кошти в гривні та доларах США строком на 12 місяців за кожним із договорів.

У липні 2007 року вона звернулась до відповідача із завою про підтвердження наявності коштів на її рахунках та повернення коштів, однак банк їй відмовив повернути кошти, посилаючись на те, що за договорами № 72, 73, 74 кошти відсутні, повернувши лише 1 170 доларів США за договором № 97 та 8 000 грн за договором № 98.

Вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року, зі змінами згідно з ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2014 року, засуджено працівників банку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі частини п'ятої статті 191 КК України, які заволоділи її грошовими коштами шляхом зловживання службовим становищем.

Оскільки кошти не були перераховані на її рахунки з вини працівників банку, ОСОБА_4 просила стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» грошові кошти за вкладами в сумі 41 344,4 грн.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 06 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено з підстав недоведеності факту внесення коштів за договорами № 72, 73, 74, 97, 98, а також з підстав пропуску позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 25 травня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення вкладів за договорами від 19 серпня 2005 року № 72 в сумі 100 доларів США, № 73 в сумі 20 євро, № 74 в сумі 5 400 грн та збитків через неналежне виконання зобов'язань за вказаними договорами залишено без змін. В іншій частині рішення суду першої інстанції скасовано. Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_4:

за договором від 19 серпня 2005 року № 72 900 доларів США, що на день ухвалення рішення за офіційним курсом НБУ становить 22 617 грн й 3% річних в сумі 5 974, 65 грн;

за договором від 19 серпня 2005 року № 73 - 150 Євро, що на день ухвалення рішення за офіційним курсом НБУ становить 4 209 грн й 3% річних в сумі 1111, 73 грн;

за договором від 19 серпня 2005 року № 74 - 4 000 грн, інфляційні збитки в сумі 8342, 46 грн й 3 % річних в сумі 1056,66 грн;

за договором від 12 липня 2006 року №97 - 70 доларів США, що на день ухвалення рішення за офіційним курсом НБУ становить 1 759 грн й 3 % річних в сумі 463,13 грн;

за договором від 13 липня 2006 року № 98 - 3 000 грн, інфляційні збитки в сумі 6256,84 грн й 3 % річних в сумі 792,49 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд виходив із доведеності факту існування між сторонами договірних правовідносин за договорами банківського вкладу. При цьому апеляційний суд уважав, що ОСОБА_4 не пропустила строк звернення до суду з позовом, з огляду на положення частини другої, третьої статті 264 ЦК України.

У червні 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що під час укладення спірних договорів банківського вкладу не була дотримання письмова форма договору, та позивач не довела факт внесення нею коштів за ними банківського вкладу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 січня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

19 серпня 2005 року акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «РайффайзенБанк Аваль», та ОСОБА_4 уклали договори банківського вкладу № 72 на суму 900 доларів США строком на 12 місяців з виплатою 12 % річних; № 73 на суму 150 Євро строком на 12 місяців з виплатою 12 % річних, № 74 на суму 4 000 грн з виплатою 18 % річних. 12 липня 2006 року сторони уклали договір банківського вкладу № 97 на суму 1240 доларів США строком до 12 липня 2007 року з виплатою 10 % річних, а 13 липня 2006 року № 98 на суму 11 000 грн строком на 12 місяців з виплатою 13 % річних.

ОСОБА_4 07 серпня 2007 року звернулась до Херсонської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» із заявами про підтвердження наявності коштів на її рахунках та їх повернення, однак листами від 28 вересня 2007 року № 14/1141 та 14/1140 ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомив, що рахунки на її ім'я за договорами №72, 73, 74 не відкривалися, кошти не вносилися та відмовив повернути кошти.

Судами встановлено і не заперечується сторонами, що з вини працівників банку рахунки на ім'я позивача за спірними договорами не відкривались, а кошти внесені позивачем на виконання договорів привласнювались ними.

У зв'язку з тим, що банк повернув позивачу кошти в сумі 8000 гривень та 1170 доларів США (за договорами № 98, 97 відповідно), цивільний позов у цій частині в рамках кримінального провадження залишено без задоволення. При цьому банк в судовому засіданні визнав, що зазначені кошти ОСОБА_4 за договорами № 97, 98 не повернув.

Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок.

Вкладник має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором банківського вкладу з урахуванням нарахованих процентів згідно умов укладеного договору та застосуванням наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобов'язань за договором.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України (в редакції, чинної на час розгляду справи апеляційним судом) вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Ураховуючи встановлені судом обставини та те, що вина працівників банку у вчиненні злочину встановлена, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» внесені позивачем кошти за договорами від 19 серпня 2005 року № 72, 73, 74 від 12 липня 2006 року № 97, від 13 липня 2006 року № 98 з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 пропущено строк звернення до суду, не заслуговують на увагу, оскільки пред'явлення позивачем позову в кримінальному провадженні відповідно до частин другої, третьої статті 264 ЦК України є підставою для переривання позовної давності.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем не доведено укладення спірних договорів банківського вкладу, не заслуговують на увагу, оскільки обставини, встановлені вироком у кримінальній справі щодо укладення спірних договорів та внесення коштів на відповідні рахунки встановлені вироком суду.

Доводи касаційної карги про те, що позивач не зверталась до банку із заявою про повернення їй коштів не заслуговують на увагу, оскільки не мають правового значення для вирішення справи.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки оскаржуване рішення апеляційного суду залишено без змін, судові витрати покладаються на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В. І. Крат

В.П. Курило