Справа № 357/7111/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Л. М. ,

при секретарі Вангородська О. С.,

за участі позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, третя особа Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, про визнання недійсним договору дарування квартири,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з цивільним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, третя особа Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, про визнання недійсним договору дарування квартири кв.№112 в будинку №121 по вул. Червонофлотській в м.Біла Церква Київської області, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_6. Позов мотивовано тим, що на виконанні в Білоцерківському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 31.07.2012 року. 15.04.2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження. Не зважаючи на заборону відчуження, 26.01.2018 року ОСОБА_3 уклала договір дарування серія та номер: 266 посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_6. за змістом якого подарувала ОСОБА_5 кв.№112 в будинку №121 по вул. Червонофлотській в м.Біла Церква Київської області. Станом на 01.09.2017 року заборгованість ОСОБА_3 на утримання позивачки складає 9 332,50 грн. Позивачка вважає, що оспорюваний правочин суперечить закону та порушує її права на своєчасне отримання аліментів, тому, уточнивши позовні вимоги, зазначивши у якості підстави позову порушення ч.1 ст.203 ЦПК України, просила суд визнати недійсним договір дарування, серії та номер: 266, виданий 26.01.2018 року, який посвідчила та видала ОСОБА_6, приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області; зобовязати ОСОБА_5 повернути ОСОБА_3 подаровану квартиру за договором дарування, серія та номер:266, виданий 26.01.2018 року, який посвідчила та видала ОСОБА_6, приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області; зобовязати приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_6, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 39383794 від 26.01.2018 року; зобовязати приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_6, як державного реєстратора, внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 зазначила, що станом на дату посвідчення спірного правочину, постанова ДВС від 15.04.2014 року не була внесена до реєстру, як це передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п.1.5 Договору дарування квартири від 26.01.2018 року, за результатами пошуку інформації про зареєстровані речові права та їх обтяження, на час вчинення правочину, арешт та заборона відчуження щодо спірної квартир були відсутні. Відповідачка вважає, що спірним правочином права позивачки не порушуються, а станом на дату укладення цього правочину заборгованість по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 була відсутня. У звязку з цим, спірний договір є законним і правових підстав передбачених у ст.203 ЦК України для визнання цього правочину недійсним немає.

Відповідач ОСОБА_5 також скористався правом подати відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню оскільки ОСОБА_3 скористалась своїм правом подарувати належне їй майно, нотаріусом під час посвідчення договору будь-яких обмежень не встановлено, тому висновок позивачки про порушення її прав не відповідає дійсності.

Відповідач приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що нею вчинені всі необхідні дії передбачені Законом України «Про нотаріат» необхідних для посвідчення спірного договору, оскільки жодних обмежень для цього, в тому числі постанови державного виконавця про арешт майна, виявлено не було, правові підстави для задоволення позову відсутні.

ОСОБА_1 подала відповідь на відзиви ОСОБА_5 та ОСОБА_3 де не погодилась з доводами відповідачів. Зазначила, що в постанові про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 35358036 від 15.04.2014 року «копія постанови направити на виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника та сторонам». В листі № В-1468/02.2 від 02.10.2017 року Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області зазначено «Дані про арешт внесено до відповідного реєстру обтяжень нерухомого майна». Станом на 26.10.2018 року у ОСОБА_3 була наявна заборгованість по сплаті коштів на утримання ОСОБА_1 в сумі 10 579,00 грн. по виконавчому провадженню № 35358036. При накладеному арешті ОСОБА_1 мала гарантії сплати боргу, а також в разі подальшого злісного ухилення, звернення стягнення на майно в рахунок погашення боргу. У звязку з цим, ОСОБА_1 вважає свої права порушеними та наполягає на задоволенню позову.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 наполягала на задоволенні заявлених позовних вимог вважаючи, що спірний договір укладений з порушенням закону, попри наявне обтяження накладене ДВС, тому він порушує її права, як стягувача у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на її користь.

Представника позивача адвокат ОСОБА_2 наполягала на задоволенні позовних у вимог у повному обсязі з підстав, які є аналогічними наведеним у позовній заяві.

Представника відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 заперечував проти доводів позивачки та її представника оскільки, при посвідченні спірного правочину нотаріусом вчинено всі необхідні дії для перевірки наявності обтяжень щодо реалізації ОСОБА_3 прав, як власника квартири. Оскільки такі обтяження у відповідному реєстрі були відсутні, укладений правочин відповідає закону, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 в судове засідання не зявилась, про місце, час та дату розгляду справи повідомлена належним чином.

Третя особа Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання свого представника не направив, про місце, час та дату розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, надавши правову оцінку доводам сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновків які мотивує наступним чином.

Судом встановлено, що 19 листопада 2012 року Білоцерківським міськарйонним судом Київської області видано виконавчий лист у справі №1003/12551/12, 2/1003/3578/12 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 31.07.2012 року.

15 квітня 2014 року державним виконавцем Петровською І.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за змістом якої накладено арешт на належне боржнику ОСОБА_3 майно, а саме: кв.№55 в будинку №12 по Комсомольському бульвару у м.Біла Церква та кв.№112 в будинку №121 по вулиці Червонофлотській у м.Біла Церква. Крім того, зазначено постановою заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_3. Відповідно до п.3 зазначеної постанови вирішено копію постанови направити на виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника, та сторонам.

26 січня 2018 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 посвідчено договір дарування АДРЕСА_1 (колишній вулиці Червонофлотській) в місті Білій Церкві Київської області, за змістом якого ОСОБА_3 подарувала зазначену квартиру ОСОБА_5. Відповідно до п.1.6 Договору, за результатами пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на обєкт нерухомого майна за параметрами запиту по адресі обєкта нерухомого майна та субєкту на момент вчинення правочину відомості про обтяження, іпотеку, інші речові права, згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, виданих ОСОБА_6, приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області 26.01.2018, відсутні.

Як вбачається з відповіді Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 05.10.2018 року № В-1610/02-2 на звернення ОСОБА_1, дані про арешт кв.№55 в будинку №12 по Комсомольському бульвару у м.Біла Церква та кв.№112 в будинку №121 по вулиці Червонофлотській у м.Біла Церква внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21.02.2018 року. Крім того, зазначено, що за виявлені порушення вимог статті 18, частини 8 статті 48, статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», вирішити питання про застосування до державного виконавця відділу ОСОБА_7 заходів дисциплінарного стягнення немає можливості, у звязку із звільненням останнього із займаної посади.

Відповідно до довідки-розрахунку по аліментам №737 від 18.09.2018 року виданої старшим державним виконавцем Білоцерківського МВ ДВС ГТ УЮ у Київській області ОСОБА_7 станом на 01.09.2018 року заборгованість у ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 за виконавчим документом №2/357/3468/2012 становить 50 грн.

ОСОБА_1 вважає, що оспорюваний правочин посвідчено з порушенням закону, таким договором порушуються її права як стягувача у ВП № 35358036.

Відповідачі вказують на відсутність порушень закону нотаріусом під час посвідчення зазначеного договору, тому правові підстави на які посилається позивачка, як на підстави позову, відсутні.

Суд вирішуючи спір по суті виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

ОСОБА_1, посилається на ч.1 ст.203 ЦК України, як на підставу позову, де регламентовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує

чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Так, позивачка вказує на те, що не дивлячись на заборону відчуження та арешт спірної квартири належної ОСОБА_3, приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 посвідчила оскаржуваний договір дарування від 26.01.2018 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Суд не може погодитись з таким висновком позивачки та її представника з огляду на наступне.

Як встановлено судом, 15 квітня 2014 року державним виконавцем Петровською І.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за змістом якої накладено арешт на належне боржнику ОСОБА_3 майно, в тому числі на кв.№112 в будинку №121 по вулиці Червонофлотській у м.Біла Церква. Крім того, зазначено постановою заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_3. Відповідно до п.3 зазначеної постанови вирішено копію постанови направити на виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника, та сторонам.

Разом з тим, позивачка та її представник ОСОБА_2 не надали суду жодного належного та допустимого доказу надавши правову оцінку якому суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про те, що постанову державного виконавця про арешт майна боржника ОСОБА_3 від 15 квітня 2014 року було направлено на виконання.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», у редакції, яка була чинною на час винесення постанови державного виконавця від 15.04.2014 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

За змістом ст.46-1 Закону України «Про нотаріат», нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обовязково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них. Інформація з єдиних та державних реєстрів, отримана нотаріусом під час вчинення нотаріальних дій, залишається у відповідній справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. Користування єдиними та державними реєстрами здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію.

Крім того, в силу п.п.2.1, п.п.2.2, п.п.2.4 п.3 Глави 2 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, у редакції, яка була чинною на час посвідчення спірного правочину, при підготовці до посвідчення правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Приватним нотаріусом ОСОБА_6 вчинено всі передбачені законом та порядком дії перед посвідченням спірного правочину, в тому числі, перевірено в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна про наявність чи відсутність заборон про відчуження квартири, за адресою обєкта нерухомого майна та за особою власника, що підтверджується відповідною Інформаційною довідкою № від 26.01.2018 року, згідно якої такі заборони чи обмеження відсутні.

Суд враховує, що відповідно до правової позиції ВСУ викладеної у справах №6-2360цс16, №6-2552цс16, №6-605цс16 з посиланням на ст.124 Конституції України визначено принцип обовязковості судових рішень, що поширюються на ухвалу суду про накладення арешту на майно, як спосіб забезпечення цивільного позову. Така ухвала суду є підставою для обмеження прав власника майна навіть у випадку коли вона не була зареєстрована у відповідному державному реєстрі речових прав та їх обмежень за умови, що про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу було відомо.

В даному випадку, обтяження на кв.№112 в будинку №121 по вулиці Червонофлотській у м.Біла Церква було накладено постановою державного виконавця, яка не є ухвалою суду, чи іншим судовим рішенням, тому без її реєстрації у відповідному державному реєстрі юридичної сили не має.

Тому, доводи позивачки та її представника про порушення нотаріусом закону при посвідченні оспорюваного договору дарування не знайшли підтвердження в ході судового розгляду.

При цьому, суд звертає увагу позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на тому, що дії чи бездіяльність державних виконавців у ВП № 35358036 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів, в тому числі щодо виконання постанови про арешт від 15.04.2014 року, не є предметом судового розгляду в рамках даної цивільної справи, тому оцінка відповідним діям та бездіяльності судом не надається.

Частиною першою статті 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України викладені у постанові №6-951цс16 від 24.05.2017 року.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що має назву «Право на ефективний засіб юридичного захисту», проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження». У розвиток положень цієї статті Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях також наголошує на необхідності оцінки ефективності обраного зацікавленою особою способу захисту. Зокрема, у пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v . the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

В даному випадку ОСОБА_1 не є стороною оспорюваного правочину, обставини, які б свідчили про його недійсність в судовому засіданні не довела.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст.205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При цьому, загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження визначено у Розділі ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої затвердженої наказом МУЮ 02.04.2012 № 512/5, де відсутнє посилання на те, що утримання особи на користь якої стягуються аліменти повинно відбуватись шляхом передачі їй у власність нерухомого майна чи обовязкового задоволення вимог стягувача саме за рахунок такого майна, а не за рахунок періодичних відрахувань з доходів боржника.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що на час посвідчення оспорюваного правочину, ОСОБА_3 мала заборгованість по сплаті аліментів перед ОСОБА_1, яку було вирішено погасити за рахунок майна боржника, а саме кв.№112 в будинку №121 по вулиці Червонофлотській у м.Біла Церква.

В будь-якому випадку, 15 квітня 2014 року державним виконавцем Петровською І.В. винесено постанову про арешт не лише спірної квартири а і кв.№55 в будинку №12 по Комсомольському бульвару у м.Біла Церква Київської області, яка залишається у власності боржника, знаходиться під арештом, та слугує забезпеченням можливого порушення прав ОСОБА_1 у разі виникнення заборгованості по сплаті ОСОБА_3 аліментів на її утримання.

Враховуючи зазначене, правочин від 26.01.2018 року за змістом якого ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_5 кв.№112 в будинку №121 по вул. Червонофлотській в м.Біла Церква Київської області жодним чином не порушує права позивачки ОСОБА_1, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 11, 15, 16, 203, 215 ЦК України, ст.ст.12, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Білоцерківський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 03.12.2018 р.

СуддяОСОБА_8