Апеляційне провадження № 22-ц/796/4806/2018
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року м. Київ
Унікальний номер справи 761/39300/16-ц

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Шахової О.В.( суддя-доповідач), Білич І.М., Вербової І.М., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.
сторони справи:
позивач - Українська військово-медична академія,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу начальника Української військово-медичної академії,
на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, ухваленого 30 січня 2018 року під головуванням судді Волошина В.О. в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва, -
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2016 року начальник Української військово-медичної академії (далі - УВМА)звернувся з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що після проведення службового розслідування на підставі наказу начальника Академії від 23 жовтня 2013 року було встановлено, що мав місце факт невірного нарахування посадового окладу слухачам І - ІІІ курсів факультету підготовки військових лікарів Військового медичного інституту Української військово-медичної академії у звітному періоді з 1 жовтня 2010 року по 1 жовтня 2013 року. Загальна сума переплат за цей період склала 2 031 990,47 грн. Оскільки ОСОБА_1 був начальником ФЕС УВМА, вважав, що державі, в особі УВМА, підлягає відшкодування завданої шкоди в порядку ст. 1166 ЦК України саме з відповідача.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року позов Української військово-медичної академії залишено без задоволення.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, начальник УВМА подав апеляційну скаргу та, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що суд першої інстанції
невірно застосував норми трудового законодавства, оскільки відповідальність військовослужбовців регулюється виключно «Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженим Постановою ВРУ від 23.06.1995 №243/95-ВР.
Посилався на невірне зазначення судом однієї з підстав залишення позову без задоволення - пропуску строку позовної давності, оскільки Академією не було пропущено строк звернення до суду з позовом, так як аудиторський звіт надійшов до УВМА лише 14.11.2013, а не 1.10.2013, як вказував суд у рішенні.
Вказував, що вина відповідача полягає у його обов`язку переглядати посадові оклади при відповідних змінах у нормативно-правових актах, що передбачено у п.3.2.21 «Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України», п.2.3.1 Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України, Положенням про фінансово-економічну службу УВМА, а також посадовою інструкцією працівників фінансово-економічної служби.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.
У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.
Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
У зв`язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про місце та час розгляду справи повідомлені за законом належно.
Неявка представника позивача та відповідача в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи і відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК, не перешкоджає розгляду справи.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в Українській військово-медичній академії було проведено фінансовий аудит окремих питань фінансово - господарської діяльності за період з 1 жовтня 2010 року по 1 жовтня 2013 року. В ході зазначеної перевірки було виявлено факт невірного нарахування посадового окладу слухачам І-ІІІ курсів факультету підготовки військових лікарів Військового медичного інституту Української військово-медичної академії у звітному періоді. Загальна сума переплат становила 2 340 981,61 грн.
Наказом начальника УВМА від 23 жовтня 2013 року за № 199 призначено службове розслідування щодо невірно нарахованого посадового окладу слухачам І-ІІІ курсів факультету підготовки військових лікарів, за результатами якого, встановлено, що, починаючи з липня 2000 року слухачам, які призивалися на військову службу з запасу був встановлений посадовий оклад у розмірі 141,00 грн.
З наданих пояснень бухгалтера ОСОБА_2 та начальника ФЕС відповідача Стретович І.О. встановлено, що з липня 2000 року грошове забезпечення виплачувалось саме з цього розрахунку. Посадові оклади військовослужбовцям встановлювались відповідно до постанови КМУ № 829 в редакції від 22 травня 2000 року і складали 135,0 - 145,0 грн.
Залишаючи позов УВМА без задоволення, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів вини ОСОБА_1 в заподіянні матеріальної шкоди.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним і законним з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями або бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
При покладенні матеріальної відповідальності, права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.
За змістом ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку
Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.
Статтею 134 КЗпП України визначено вичерпний перелік випадків повної матеріальної відповідальності працівника.
Судом встановлено, що між сторонами не укладався договір про повну матеріальну відповідальність ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 6.1.2. «Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України», затверджене наказом Міністра оборони України від 05 березня 2001 року № 75 (далі по тексту - Положення), військовослужбовцям прийнятим (призваним) на військову службу із запасу встановлюється мінімальний посадовий оклад за посадою «командира взводу».
З 1 січня 2008 року набрала чинності постанова КМУ від 07 листопада 2007 № 1294, якою збільшено посадові оклади командира взводу до 750,0 - 850,0 грн.
Після набрання чинності зазначеної постанови КМУ № 1294, Департаментом фінансів Міністерства оборони України були направленні роз`яснення за № 248/9/608, в яких надавалась «Тимчасова таблиця заміни розмірів посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України», п.2 яких було вказано: конкретні розміри посадових окладів осіб офіцерського складу будуть визначені після внесення відповідних змін до штатів військових частин, на підставі наказу Міністра оборони України від 05 березня 2001 року № 75 затверджено «Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України».
Так, з 1 січня 2008 року виплата посадових окладів до введення цього наказу здійснювалась відповідно до Тимчасової таблиці.
Відповідно до п. 6.1.2 розділу ІV «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260,посадовий оклад слухачам факультету підготовки військових лікарів Військового медичного інституту Української військово-медичної академії, повинен був складати 750,0 грн.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що після набрання чинності наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року за № 260, посадові оклади начальником ФЕС УВМА - відповідачем ОСОБА_1 , який обіймав цю посаду з 15 грудня 2006 року по 2 липня 2013 року, слухачів не переглянув. У зв`язку з цим, слухачам Академії посадовий оклад виплачувався в розмірі більше на 80,00 грн. за кожний місяць. І таким чином, сума збитків за період з 1 жовтня 2010 року по 1 жовтня 2013 року (обревізований період) склала 2 031 990,47 грн.
Відповідно до п. 2.3.1. Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 12 листопада 2010 року № 590, відповідальність за дотримання фінансової дисципліни у військовій частині несе командир військової частини та начальник фінансового органу, які зобов`язані забезпечити дотримання її всіма посадовими особами частини.
В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 наголошував, що рішення про сплату слухачам факультету підготовки військових лікарів ним приймалось не одноособово, а обов`язково погоджувалось командиром та затверджувалось у відповідному департаменті Міністерства оборони.
Відповідно до п. 1, 3, 5, 10, 11, 19, 21, 22, 31, 37 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, за шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України.
Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності:
а) заподіяння прямої дійсної шкоди;
б) протиправної їх поведінки;
в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди;
г) вини у заподіянні шкоди.
Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.
Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.
Час, протягом якого винного військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством.
Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.
Командири (начальники) військових частин за шкоду, заподіяну державі їх підлеглими, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше тримісячного грошового забезпечення, якщо вони своїми розпорядженнями порушили встановлений порядок обліку, зберігання, використання, перевезення військового майна.
У разі, якщо командири (начальники) військових частин не вжили належних заходів, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню військового майна або щодо притягнення винних до відповідальності, вони несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.
Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.
У висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди.
До висновку додаються: письмові пояснення особи (осіб), яка притягається до матеріальної відповідальності; письмові пояснення інших осіб, причетних до факту заподіяння шкоди.
Висновок підписується офіцером, який проводив розслідування. Всі матеріали розслідування подаються на розгляд командиру (начальнику) військової частини, який його затверджує у разі прийняття рішення про стягнення з винного встановленої шкоди.
Військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини.
Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.
У разі, коли шкоду заподіяно кількома особами, у наказі визначається точний розмір суми, що стягується окремо з кожної особи з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин.
Наказ доводиться до відома винної особи (винних осіб) під розписку. Наказ може бути оскаржено вищому командиру (начальнику) в порядку, встановленому Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. У разі, коли у місячний термін з дня закінчення розслідування винну особу до матеріальної відповідальності не притягнуто, відшкодування заподіяної державі шкоди провадиться шляхом подання позову до відповідного суду.
У разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.
Матеріальна відповідальність не настає у випадках:
- коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили;
- не встановлення винної особи;
- смерті винної особи;
- коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій.
Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів того, що шкода в розмірі якому зазначає позивач була спричинена виключно діями сторони відповідач. Крім того, стороною позивача взагалі не були надані матеріали службового розслідування, а лише тільки наказ про призначення уповноваженої особи на проведення цього службового розслідування.
Представники позивача в судовому засіданні суду першої інстанції не могли пояснити суду, з урахуванням норм Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995р. № 243/95-ВР, чому не приймалось рішення про відшкодування надмірно сплачених сум з слухачів Академії, а також коло осіб з вини яких мала місце переплата.
Доводи апеляційної скарги про незаконну відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку на звернення з позовом до суду не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, оскільки відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди, суд виходив з відсутності доказів вини відповідача в заподіянні шкоди.
Разом з тим, наданий суду, в якості письмового доказу Аудиторський звіт за результатами проведення фінансового аудиту фінансово - господарської діяльності Академії за період з 1 жовтня 2010 року по 1 жовтня 2013 року не містить відомостей наявності вини саме ОСОБА_1 у заподіянні шкоди.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат, здійсненого судом першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу начальника Української військово-медичної академії - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом 30 днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 21.06.2018 року.

Суддя-доповідач

Судді: