Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 330/2302/16-ц

провадження № 61-33280св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2017 року у складі судді Нестеренко Т. В. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 23 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Бєлки В. Ю., Онищенко Е. А., Воробйової І. А.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, у якому просив стягнути на своє утримання як повнолітнього сина, який продовжує навчання, грошові кошти.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач ОСОБА_5 є його батьком.

Після отримання середньої освіти у 2014 році він вступив до Дніпродзержинського металургійного коледжу та дотепер є студентом ІІІ курсу з денною формою навчання за рахунок державного бюджету. Термін навчання встановлено до 30 червня 2018 року.

Зазначає, що потребує матеріальної допомоги, оскільки проживає в найманому ним житловому приміщенні, сплачує орендну плату щомісячно. Для навчання також вимушений купувати підручники, навчальну та методичну літературу, канцелярські товари, відвідувати комп'ютерний заклад тощо.

Батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які після повноліття продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, таку допомогу зобов'язані надавати їм до досягнення 23-х років або до закінчення навчання.

Просив суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1 500 грн щомісячно.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23 лютого 2017 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти як на особу, яка після набуття повноліття продовжує навчання, у розмірі 725 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви та до закінчення позивачем навчання, тобто до 30 червня 2018 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги, яку йому зобов'язані надавати батьки, зокрема відповідач, оскільки проживає в найманому ним житловому приміщенні, щомісячно сплачує орендну плату. Позивач продовжує навчання, а тому має право на таке утримання, з урахуванням того, що відповідач має можливість надавати таку допомогу.

У квітні 2017 року ОСОБА_5 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що надання матеріальної допомоги можливе за умови, що особа може надавати таку допомогу. Зазначає, що він має незадовільний стан здоров'я, отримує орендну плату за земельний пай у розмірі 2 465 грн на рік, який є його єдиним доходом, а тому не має можливості сплачувати аліменти на вже повнолітнього сина.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 05 червня 2018 року справу № 330/2302/16-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який досяг повноліття та продовжує навчання.

ОСОБА_4 є студентом ІІІ курсу Дніпродзержинського металургійного коледжу, навчається з 01 вересня 2014 року за денною формою навчання, за рахунок державного бюджету. Термін закінчення навчання 30 травня 2018 року.

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_4 стипендію не отримує.

Тлумачення статті 199 СК України дозволяє зробити висновок, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв'язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Встановивши, що позивач продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, а відповідач в змозі надавати таку допомогу, суди зробили обґрунтований висновок про часткове задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 23 лютого 2017 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат