Справа № 487/5473/18
Провадження № 2-о/487/128/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2018 року

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., за участю секретаря Ігнатьєва А.О., заявника ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Миколаївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

21.08.2018року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою,заінтересована особа: Миколаївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Миколаївській області про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просив встановити факт, що він за національністю є «німець».

В своїй заяві ОСОБА_1 вказав, що його прадід (дід його матері) ОСОБА_2, який помер, за національністю був німець, про що свідчить відповідь Управління записів актів цивільного стану відділу об'єднаного архіву м. Омська (Росія) №8894 від 11.05.2018 року а саме те, що в актовому записі про народження його бабусі ОСОБА_3 є відомості про національність батьків - батько - ОСОБА_4 - німець, мати - ОСОБА_5 - росіянка. Однак у свідоцтві про народження матері заявника помилково було вказано, що її батько ОСОБА_6 і її мати ОСОБА_7 за національністю є росіянами. У зв'язку з цим, національність матері заявника та самого заявника в актових записах помилково записано як «росіяни». Тому, з урахуванням даних помилок, вважаючи себе по національності «німцем», ОСОБА_1 звернувся до суду з даною заявою.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою заяву підтримав, та просив про її задоволення.

Представник заінтересованої особи Миколаївського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечував.

Вислухавши пояснення заявника та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 Цивільного кодексу України особа має право на індивідуальність, до якої відноситься і право визначати свою національність. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції держав-членів Ради Європи про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року №703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За змістом вказаної норми, окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.

Згідно ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За змістом п. п. 1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів що мають юридичне значення» при вирішенні питання про підвідомчість справи, суди зобов'язані враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Згідно з Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за №55/18793 (далі - Правила), внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. Відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Згідно з пунктом 2.13.2 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду. Зміни до актового запису цивільного стану відповідно до пункту 1.7 Правил вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Так, висновком Миколаївського міського відділу ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області у справі №2545/15.1-6.2.2 від 20.06.2018 року заяву ОСОБА_1 про зміну національності матері з «росіянка» на «німкеня» залишено без задоволення, оскільки такий порядок не передбачений.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, а заявник не позбавлений права оскаржити вказаний висновок Миколаївського міського відділу ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області у справі №2545/15.1-6.2.2 від 20.06.2018 року про відмову у внесенні змін до актового запису цивільного стану в порядку адміністративного судочинства.

До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 01 лютого 2018 року у справі №760/19921/16-ц.

Тому, звернення заявника до суду, шляхом подання заяви в порядку цивільного судочинства, є невірним способом захисту прав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 12, 13, 78, 81, 82, 255, 293, 315, 319, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Миколаївський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду апеляційної скарги.

СУДДЯ: Ж.П.ПАВЛОВА