Справа № 296/6067/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" березня 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого - судді Бондарчука В.В.,

секретаря Тузенко А.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою та визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 просила визначити порядок користування квартирою №280 по вул.Шевченко,107 у м.Житомирі, виділивши у спільне користування ОСОБА_1 та її неповнолітньому синові ОСОБА_3 житлові кімнати площею 11,6 кв.м. та 10.0 кв.м. разом з лоджією площею,0,96 кв.м., кладовкою площею 0,7 кв.м., що відповідає їх часткам у праві власності на квартиру; у користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 16,0 кв.м. разом з балконом площею 1,5 кв.м. та кладовку площею 0,7 кв.м., що максимально відповідає його частці в праві власності на квартиру; в загальному користуванні залишити кухню 7,4 кв.м., туалет 1,0 кв.м., ванну кімнату 2,6 кв.м. коридор 12,3 кв.м.; зобовязати відповідача не чинити перешкод у користуванні квартирою позивачеві та звільнити від власних речей та сміття кімнату площею 10,0 кв.м.

Ухвалою Корольовського районного суду від 09.08.2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Корольовського районного суду від 01.11.2017 року після повторного автоматичного розподілу судової справи, цивільну справу прийнято до провадження суддею Бондарчук В.В.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, з викладених у позовній заяві підстав.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти його задоволення.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач є власником 3/8 частин квартири АДРЕСА_1, 1/4 частина з яких належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло №55004 від 16.03.2007 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду, інша 1/8 частина вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.2015 року.

Синові позивача ОСОБА_3 належить 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло №55004 від 16.03.2007 року.

Братові позивача ОСОБА_2 3/8 частин квартири АДРЕСА_1,1/4 частина з яких належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло №55004 від 16.03.2007 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду ,а 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.2015 року.

Відповідно до частини першої ст.358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Вказана норма регулює порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. При встановленні порядку користування нерухомим майном кожному із співвласників передається в користування конкретна частина нерухомості, виходячи із його частки в праві спільної власності. Разом з тим, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року у справі № 6-79цс14.

За нормою частини першої ст.360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Дана правова норма кореспондується з положеннями ст. 150 Житлового кодексу України, відповідно до якої визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: проживати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як роз'яснено в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до даних технічного паспорту - квартира АДРЕСА_1, розташована на 8-му поверсі поверхового будинку, складається з трьох кімнат житловою площею 37,6 кв.м, у тому числі: 1-а кімната -16,0 кв.м, 2-а кімната 10,0 кв.м, 3-я кімната 11,6 кв.м, та місць загального користування: кухня площею 7,4 кв.м, ванна кімната площею 2,6 кв.м, вбиральня площею 1,0 кв.м, коридор площею 12,3 кв.м, кладовка -07,07 кв.м, квартира обладнана балконом і лоджією - 0,96 ; 1,5 кв.м, загальна площа квартири 64,76 кв. м. (а.с.10-12)

За змістом предмету позову, ОСОБА_1 просить виділити в користування собі та синові житлові кімнати 11,6 кв.м. та 10.0 кв.м. разом з лоджією площею,0,96 кв.м., кладовкою площею 0,7 кв.м., у зв'язку з чим інша житлова кімната площею відповідно 16,0 кв.м. залишаються у користуванні відповідачеві.

Виходячи з положень статті 358 ЦК України, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Такий правовий висновок наведено в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15.

Кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право. (ст. 16 Цивільного кодексу України)

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що позивач разом з неповнолітнім сином користується житловою кімнатою площею 11,6 кв.м, кімнатою площею 10 кв.м. не користуються, оскільки в ній знаходяться речі відповідача. Відповідач користується кімнатою 16,00 кв.м., а тому задоволення позову забезпечить дотримання житлових прав співвласників, надасть можливість кожному з співвласників отримати житлову площу у спільній власності. Відповідач не заперечує щодо запропонованого порядку користування квартирою та погоджується на запропонований порядок, визнав обставини того, що внаслідок знаходження його речей у кімнаті інші співвласники позбавлені права користування житловою кімнатою, при цьому він у ній не проживає. Відповідно до вимог ст.50 Житлового кодексу при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім подружжя.

З огляду на вищевикладене, суд задовольняє позов в повному обсязі, встановлений порядок користування не призведе до поставлення співвласників на квартирний облік як таких, що потребують поліпшення житлових умов, оскільки кожному з них припадає площа більше 10 кв.м.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат в порядку ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з відповідача, на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп., який сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду, та підтверджується залученим до справи оригіналом платіжного документа.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 6, 206, 223, 263, 265, 280 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою №280 по вул. Шевченка, будинок 107 в м.Житомирі наступним чином:

- у спільне користування ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, виділити житлові кімнати площею 11,6 кв.м. та 10,00 кв.м. разом з лоджією площею 0,96 кв.м. та кладовку площею 0,7 кв.м., що відповідає їхній частці в праві власності на квартиру;

- у користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату площею 16,0 кв.м. разом з балконом площею 1,5 кв.м. та кладовку площею 0,7 кв.м., що максимально відповідає його частці в праві власності на квартиру;

- в загальному користуванні ОСОБА_1, її неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2 залишити: кухню площею 7,4 кв.м., туалет площею 1,0 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м. та коридор площею 12,3 кв.м.

Зобов"язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 та її неповнолітньому сину, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в користуванні квартирою №280 по вул. Шевченка, будинок 107 в м.Житомирі.

Зобов"язати ОСОБА_2 звільнити від власних речей кімнату площею 10,00 кв.м. в квартирі АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) гривень сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 15.03.2018 року.

Головуючий суддя В. В. Бондарчук