СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/5757/16-ц

пр. № 2/759/213/18

22 червня 2018 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря судового засідання Чернишук К.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 р. представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просить суд визнати право власності на спадкове майно, а саме, частку у розмірі 1/6 квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача-ІНФОРМАЦІЯ_7, після смерті якого відкрилась спадщина на майно, а саме, ? частину квартири АДРЕСА_1 що належала померлому на праві приватної власності. Спадкоємцями майна померлого за законом є його донька-позивач, дружина-ОСОБА_4, мати-ОСОБА_6 Мати позивача (дружина померлого) відмовилася від прийняття спадщини на користь позивача. При зверненні позивача до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру. Позивач зазначає, що всі необхідні документи на спадкове майно знаходяться у відповідача, яка в добровільному порядку їх не надає, чим перешкоджає позивачу вступити у спадщину та набути право власності на спадкове майно.

У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, надав заперечення у письмовому вигляді, в яких зазначив, що спадкоємцями майна померлого в рівних долях по 1/8 частці квартири є позивач та відповідач, у ОСОБА_4 відсутні правові підстави на спадкове майно, оскільки у 2006 шлюб між нею та померлим розірвано, а тому ОСОБА_4 не є спадкоємцем майна померлого та не має права розпоряджатись спадковим майном, в тому числі відмовлятись від спадщини на користь позивача, частка позивача у спадковому майні не підлягає збільшенню.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні проти позовних вимог не заперечувала, просила задовольнити у повному обсязі, зазначивши, що після отримання рішення суду про розлучення весь час проживала зі своїм чоловіком, доглядала його, а після смерті особисто займалася похованням.

Третя особа ОСОБА_5 у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив відмовити у повному обсязі.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у судовому засіданні надали однорідні покази, з яких вбачається, що весь час ОСОБА_4 проживала разом із чоловіком, після смерті похованням займалася лише она, про наявність рішення про розлучення ім взагалі нічого не відомо.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно положень п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_3 (а.с. 5).

03.09.2015 Першою київською державною нотаріальною конторою здійснено реєстрацію спадкової справи за №1095/2015 спадкодавця ОСОБА_7 (а.с. 6).

Після смерті померлого залишилось спадкове майно, до складу якого входить ? частина квартири АДРЕСА_1. Інша частина вказаної квартири належить на праві власності ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_5 по ? частині кожному. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності від 12.12.2008, інформаційною довідкою від 14.04.2016 (а.с. 96-97).

Відповідно до довідки з місця проживання сім'ї та реєстрації від 07.10.2015, у спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_6-власник особового рахунку, ОСОБА_1-онука співвласник, ОСОБА_5-син співвласник (а.с. 86).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернулись: ОСОБА_1-донька померлого, ОСОБА_6-мати померлого. ОСОБА_4 - дружина померлого відмовилась від прийняття спадщини на користь доньки ОСОБА_1 (а.с. 66-102).

23.04.2016 державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_7, у зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документа, який підтверджує право власності на частку квартири на ім'я померлого (а.с. 102).

Спір між сторонами виник з тих підстав, що відповідач не визнає права власності на спадкову квартиру за позивачем в розмірі 1/6 частини, що збільшилась за рахунок відмови ОСОБА_4 на користь своєї доньки, оскільки шлюб між спадкодавцем та ОСОБА_4 у 2006 було розірвано рішенням суду.

При вирішенні спору, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народження після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України).

Статті 1268 ЦК України закріплює, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7).

У ст. 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншими особами, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Встановлено, що позивач прийняла спадкове майно після смерті батька, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири АДРЕСА_1, їй було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу.

Оскільки право власності на частину спірної квартири виникло у спадкодавця у встановленому законом порядку, проте отримати свідоцтво про право власності позбавлена можливості, а тому визнання права власності на частину спадкового майна підлягає в судовому порядку.

Щодо правомірності збільшення частки позивача на спадкове майно за рахунок відмови її матері від спадщини на користь доньки, суд звертає увагу на наступне.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 «Про практикум застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» звернуто увагу судів на те, що хоча розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч. 2 ст. 114 СК). Це правило не поширюється на випадки, коли шлюб було розірвано у судовому порядку до 1 січня 2004 р., тобто до дня набрання чинності СК.

Судом встановлено, що 28.08.2006 Святошинським районним судом м. Києва розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (а.с. 83), тобто після набрання чинності новим СК України, а тому саме день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу- 03.10.2006 вважається днем припинення шлюбу. Із цим днем і пов'язані для сторін всі наслідки розірвання шлюбу.

Таким чином, з моменту набрання рішенням суду чинності шлюбу не існує. Особи, які знаходились у шлюбі з цього моменту вважаються такими, що не знаходяться у шлюбі, тому вони не спадкують один після іншого спадкового майна, все майно, придбане після цього не є сумісною власністю подружжя.

З огляду на викладене, ОСОБА_4 не є спадкоємцем майна померлого колишнього чоловіка ОСОБА_7- частини квартири, належного останньому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.12.2008, а тому не має правових підстав для звернення із заявою про прийняття спадщини та відмови від прийняття спадщини на користь третіх осіб. Позивачу належить право на спадкування спірної квартири у розмірі 1/8 частини.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись вимогами п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 «Про практикум застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» ст.ст. 2-4, 21, 22, 24, 64, 92, п.4, ч. 3, ст. 129 Конституцєю України; ст.ст. 392, 1217, 1218, 1261, 1267, 1268, 1296 ЦК України; ч. 2 ст. 114 СК; ст.ст. 12, 13, 19, 48, 76-82, 141, 205, 223, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) право власності на 1/8 частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 69 кв.м., житловою площею 48,3 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7.

Стягнути з ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 500 (п'ятсот гривень) 00 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул'яновська

Повний текст судового рішення складено 22.06.2018.