Номер провадження: 22-ц/785/2935/18
Номер справи місцевого суду: 521/9000/17
Головуючий у першій інстанції Гуревський В.К.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Цихиселі Л.Р.,

представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2017 року про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном та визнання договору розірваним (припиненим), третя особа: Концерн «Військторгсервіс», в особі філії «Одеське управління військової торгівлі»,

встановила:

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: Концерн «Військторгсервіс», в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» (далі - Концерн «Військторгсервіс») про усунення перешкод у здійсненні права користування майном та визнання договору розірваним (припиненим).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2017 року провадження у справі було відкрито.

В процесі розгляду справи представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 надала до суду клопотання про закриття цієї справи на підставі ч. 1 ст. 205 ЦПК України, у зв'язку з тим, що спір, який виник між сторонами, належить розглядати в господарському суді.

Свою заяву мотивувала тим, що оскільки Договір № 28/2009 про надання прав платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій від 24 березня 2009 року, укладений між Міністерством оборони України, від імені якого діяло державне підприємство Міністерства оборони України «ПІВДЕНЬ», та ОСОБА_5, є господарським договором, торгове місце, яке ОСОБА_5 орендує, вона використовує як підприємець у законній господарській діяльності, а саме, торгівельній. Отже, спір виник з приводу розірвання господарського договору, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України є підвідомчим господарським судам.

Позивач ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання, оскільки вважає вказане клопотання безпідставним, необґрунтованим з посиланням на те, що між позивачем ОСОБА_3 і відповідачем ОСОБА_5 відсутні будь-які господарські відносини; відсутній спір про право, що виникає з відповідних господарських відносин; в законі прямо не передбачена норма, що дозволяла б вирішення такого спору господарським судом, при цьому, є норми, які передбачають вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2017 року клопотання представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 було задоволено, провадження у справі було закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування зазначеної ухвали суду, із постановленням нової - про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції в обгрунтування своєї правової позиції послався на приписи п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24.10.2011 року № 10 (далі - ППВГСУ № 10), відповідно до якого господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності.

При цьому, суд обгрунтовано виходив із того, що спір між сторонами виник саме з приводу Договору № 28/2009 від 24 березня 2009 року про надання прав платного користування торговим місцем НОМЕР_1 для встановлення двох 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій.

Так, відповідач ОСОБА_5 орендує вказане місце, на якому встановлені вищезазначені контейнери, тобто використовує їх як підприємець у законній господарській діяльності, а саме, торгівельній.

В свою чергу, звернувшись з даним позовом, позивач ОСОБА_3 ставив питання про усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном та визнання вищевказаного Договору розірваним (припиненим), посилаючись на те, що аналогічний Договір від 19 квітня 2017 року був укладений між ним і Міністерством оборони України, від імені якого діяла філія «Одеське управління військової торгівлі Концерну «Військторгсервіс».

Тобто, позивач ОСОБА_3 обгрунтовував свої позовні вимоги також необхідністю користування торговим місцем НОМЕР_1 для встановлення двох 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок», по вул. Рожевій, які використовуються не інакше, як у господарській діяльності, а саме, торгівельній.

Так, як вбачається із позовних вимог, 14 червня 2016 року між Міністерством оборони України та Концерном «Військторгсервіс» було укладено Договір доручення № 1, відповідно до умов якого, Міністерство доручає, а Концерн приймає на себе доручення та зобов'язується вчиняти від імені зазначеного Міністерства юридичні дії, пов'язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними та юридичними особами про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів (загальна кількість - 50 місць) на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін у судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов'язаних з виконанням цього договору. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 травня 2019 року.

19 квітня 2017 року між Міністерством оборони України, від імені якого діяла філія «Одеське управління військової торгівлі Концерну «Військторгсервіс» на підставі договору-доручення № 1 від 14 червня 2016 року, та фізичною особою ОСОБА_3 був укладений Договір № ВКС-1541 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-ти футових контейнерів, відповідно до умов якого Міністерство оборони України, в особі філії «Одеському управлінню військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс», надало ОСОБА_3 право платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнеру на спеціально визначеній для цієї мети відкритій території, а позивач зобов'язався своєчасно оплачувати надані послуги по розміщенню майна згідно з умовами договору.

За умовами п. 1.2. Договору № ВКС-1541 від 19 квітня 2017 року для встановлення майна Міністерство оборони України в особі філії «Одеського управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» виділяє відкриту територію, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, територія ТОВ «Промтоварний ринок», вул. Рожева, торгове місце НОМЕР_1, згідно з планом розташування. ОСОБА_3 добросовісно виконує умови Договору № ВКС-1541 від 19 квітня 2017 року щодо сплати вартості наданих послуг. Також, 01 червня 2017 року між ТОВ «КОНТ-ПЛАЦ» та ОСОБА_3 був укладений Договір купівлі-продажу № 08-06/17, за умовами якого останній набув право власності на контейнери 20-футові, б/в, № МММU010734-0 та № МММU071457-9, розташовані на торговому місці НОМЕР_1, що знаходиться на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій, в смт. Авангард Овідіопольського району Одеської області. ОСОБА_3 має право здійснювати торгівельну діяльність згідно законодавства України.

Таким чином, спір між сторонами виник саме з приводу користування вищезазначеним торговим місцем з метою їх використання в господарській діяльності, а тому даний спір має розглядатись в порядку господарського судочинства.

Та обставина, що позивач ОСОБА_3 не є юридичною особою і не набув в установленому законом порядку статусу суб'єкта підприємницької діяльності, оскільки з 23.08.2016 року припинив підприємницьку діяльність, не є підставою для розгляду даного спору в порядку цивільного судочинства, оскільки спір між сторонами виник саме з приводу використання торгових місць для здійснення господарської діяльності, а тому має всі ознаки спору, який має розглядатись в порядку господарського судочинства.

У відповідності до п 3.1. ППВГСУ № 10, господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства;

спору про право, що виникає з відповідних відносин;

наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, оскільки між сторонами виник спір саме з приводу користування торговельним місцем для становлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок», по вул. Рожевій, для здійснення торгівельної діяльності, тобто господарської, то посилання заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 на те, що між ним і відповідачем ОСОБА_5 відсутні буд-які господарстві відносини, є безпідставними і необгрунтованими, та такими, що спростовуються наявними у справі доказами.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 року № 15- рп/2002 встановлено, що положення ч. 2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення, необхідно розуміти так, що право особи на звернення до суду за вирішенням спору неможе бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Кожна особа маєправо вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числісудовий захист.

При визначенні юрисдикції спору слід ураховувати, що критеріями розмежування між цивільною та іншими юрисдикціями є по-перше, характер спору про право (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких спорів проводиться за правилами інших видів судочинства), по-друге, однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа. Тобто, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства, є одночасно суб'єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, договір № 28/2009 про надання прав платного користування місць для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій від 24 березня 2009 року, укладений між Міністерством оборони України, від імені якого діяло державне підприємство Міністерства оборони України «ПІВДЕНЬ» та ОСОБА_5, є господарським договором, торгове місце, яке ОСОБА_5 орендує, вона використовує, як підприємець у законній господарській діяльності, а саме, торгівельній.

Разом з тим, вказаний договір та додаткова угода до нього №18 від 30 листопада 2010 року не містять вказівок про те, що ОСОБА_5 уклала їх як суб'єкт підприємницької діяльності, для здійснення господарської діяльності. Зі змісту спірного договору та угоди вбачається, що предметом договору є надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок», по вул. Рожевій.

Відповідно до п. 2.1 договору, ДП Міністерства оборони України «Південь» надало ОСОБА_5 торгове місце НОМЕР_1 на території «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій для встановлення торгових контейнерів. Таким чином, договором встановлено, що торгове місце на території ринку надається відповідачу для встановлення торгових контейнерів, тобто - для здійснення торгівельної діяльності.

Із довідки з ЄДРПОУ щодо ФОП ОСОБА_5 вбачається, що остання зареєстрована як фізична особа-підприємець з 24 січня 2002 року, за кодом КВЕД 47.78 «Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах».

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

Пунктом 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24 жовтня 2011 року «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» передбачено, що з огляду на приписи частини другої статті та статті 12 ГПК України зазначені справи підвідомчі господарським судам і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 ГК України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського Суду України кіл 24 жовтня 2011 року № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» вказано, що у вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського Кодексу України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:- участь у спорі суб'єкта господарювання; - наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним Кодексом України, Господарським Кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року передбачено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що даний спір виник з приводу розірвання господарського договору та використання контейнерів позивачем для господарських цілей, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України є підвідомчим господарським судам, у зв'язку з чим має вирішуватись за правилами господарського судочинства в суді господарської юрисдикції.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 1 ст. 205 ЦПК України, в редакції, яка була чинною на час постановлення оскаржуваної ухвали, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду відповідає зазначеним вимогам, є законною і обґрунтованою, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу постановлено у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв'язку з цим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381- 384, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2017 року про закриття провадження у справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 04.04.2018р.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра