Справа № 133/2493/15-ц
Провадження № 22-ц/772/404/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 рокуСправа № 133/2493/15-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької областів складі:

головуючого судді Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Кучевського П.В.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області про закриття провадження у справі, яка постановлена 28 грудня 2017 року суддею Сєчкою В.Л., в м. Козятин,-

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось в суд з позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивований тим, що 07 липня 2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 30000 доларів США. 17 липня 2007 між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки. 26 червня 2013 між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір уступки прав вимоги.

28 грудня 2017 року ухвалою Козятинського районного суду Вінницької області закрито провадження у даній цивільній справі у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4, ОСОБА_5 1600 ( одну тисячу шістсот) гривень судового збору зарахувавши кошти до спеціального фонду Державного бюджету.

Не погоджуючись з ухвалою Козятинського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2017 року, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали в частині розподілу судових витрат, суд першої інстанції не врахував норми ч.6 ст. 141 ЦПК України та постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 від 17 жовтня 2014 про «Про захист судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у зв'язку з чим, безпідставно стягнув солідарно з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн., тому просив скасувати вказану ухвалу суду в зазначеній частині.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційним судом не перевіряється ухвала суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі, так як вказана вимога відповідачем не оскаржуються.

Таким чином, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат.

Встановлено, що 07 липня 2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 30000 доларів США. 17 липня 2007 між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки. 26 червня 2013 між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір уступки прав вимоги.

Внаслідок невиконання покладного на ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк» звернулось з вказаним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В ході розгляду справи, кредитний договір, який був укладений 07 липня 2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» і ОСОБА_3 припинив свою дію 07 грудня 2017 року у зв'язку з повним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, що підтверджується довідкою виданою заступником начальника Вінницького відділення №5 АТ «Дельта банк» Ковтуном Ю.В. від 08 грудня 2017 року.

При вирішенні даної справи суд першої інстанції керувався положеннями п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, внаслідок чого було закрито провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору та вирішено питання щодо розподілу судових витрат понесених позивачем за сплату судового збору за подачу позовної заяви.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції в частині стягнення та розподілу судових витрат з наступних підстав.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що тільки при повному чи частковому задоволенні позовну майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Згідно з ч.7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В даному випадку провадження у справі було закрито у зв'язку з відсутністю предмету спору (п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України), а тому судові витрати повинні бути залишені за позивачем.

Встановлено, що при подачі позовної заяви до суду ПАТ КБ «Приватбанк» було звільнено від сплати судового збору на підставі п.22 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Отже, з урахуванням викладених норм права судовий збір у розмірі 1600 грн. за подання до суду позову, від сплати якого було звільнено ПАТ КБ «Приватбанк», слід залишити за особами, що їх понесли.

Таким чином, судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині розподілу судових витрат, тому апеляційний суд приходить до висновку про скасування ухвали Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 грудня 2017 рокув цій частині з постановленням нової, якою судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції залишити за особами, що їх понесли.

Відповідно до ч.7 ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені ОСОБА_3 зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 352,40 грн. компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

УхвалуКозятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 грудня 2017 року - скасувати в частині розподілу судових витрат та постановити нову, якою судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції залишити за особами, що їх понесли.

Витрати понесені ОСОБА_3 зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 352,40 грн. компенсувати за рахунок держави, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий /підпис/ Рибчинський В.П.

Судді /підпис/ Голота Л.О.

/підпис/ Кучевський П.В.

Згідно з оригіналом.

Суддя Рибчинський В.П.