Провадження № 22-ц/780/109/18 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 4 26.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Мережко М.В., Матвієнко Ю.О.,

за участю секретаря Шуляка Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ТОВ «АвтоДім Ю» керівника Литвиненко Юлії Петрівни, Територіального центра 3242 регіонального сервісного центру МВС у Київській області про застосування наслідків недійсного правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння ,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що мав у власності автомобіль марки ЗАЗ «ЛАНОС» 2011 р.в., д.р.з. НОМЕР_1, який вирішив обміняти на інший автомобіль та з цією метою позивач розмістив оголошення в мережі Інтернет і підшукав собі схоже оголошення про обмін автомобіля «Опель Вектра В», зв'язався з власником цього автомобіля, домовився про зустріч та обмін. Оглянувши автомобіль «ОпельВектра В», позивач погодився на обмін, зняв з обліку свій автомобіль для перереєстрації, надав невідомій особі технічний паспорт та свій ТЗ, облікову картку та копію свого паспорта, передав автомобіль. Натомість отримав автомобіль «Опель ВектраВ», технічний паспорт на нього, довідку рахунок виписану на ім'я позивача та транзитні номерні знаки. Однак, наступного дня з'ясувалося, що позивач не може зареєструвати отриманий автомобіль «Опель Вектра В», оскільки цей ТЗ не зареєстрований на території України. На даний час автомобіль ЗАЗ «ЛАНОС» 2011 р.в., д.р.з. НОМЕР_1, який був у власності позивача, зареєстрований за ОСОБА_2. Позивач зазначає, що з ОСОБА_2 не укладав договір купівлі-продажу, не підписував довідку рахунок на перереєстрацію в м. Рівне, а тому просить суд визнати довідку рахунок №327323 купівлі легкового автомобіля «ЗАЗ» модель «Lanos»№ кузова/шасі № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_3на ім'я ОСОБА_2 недійсним. Зобов'язати Територіальний сервісний центр 3242 регіонального сервісного центру МВС у Київській області скасувати реєстрацію вказаного ТЗ за ОСОБА_2 та витребувати майно, автомобіль «ЗАЗ» модель «Lanos»№ кузова/шасі № НОМЕР_2, з незаконного володіння ОСОБА_2, зобов'язати ОСОБА_2 повернути даний автомобіль позивачу.

В судовому засіданні позивач та його представник, уточнивши свої позовні вимоги, просили суд визнати довідку рахунок №327323 купівлі легкового автомобіля «ЗАЗ» модель «Lanos»№ кузова/шасі № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_3на ім'я ОСОБА_2 недійсною. Визнати правочин про відчуження у ОСОБА_6 вказаного автомобіля - нікчемним, зобов'язати Територіальний сервісний центр 3242 регіонального сервісного центру МВС у Київській області скасувати запис про зняття з обліку автомобіля «ЗАЗ», модель «Ланос» з ОСОБА_3 і поновити державну реєстрацію цього легкового автомобіля за ОСОБА_3, та витребувати майно - авто «ЗАЗ» модель «Lanos»№ кузова/шасі НОМЕР_2, з незаконного володіння ОСОБА_2 та зобов'язати відповідача ОСОБА_2 повернути даний ТЗ позивачу.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2017 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким змінити рішення визнавши за ним право власності на спірний транспортний засіб та скасувати всі наявні обмеження чи обтяження , щодо нього. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з'ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі довідки рахунку №327323 за відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано легковий автомобіль «ЗАЗ» модель «Lanos» кузова/шасі № НОМЕР_2 (а.с.102).

Встановлено, що розпочато досудове розслідування за заявою ОСОБА_3 де визнано його потерпілим у кримінальному провадженні № 0001481 від 15.03.2014 року за ст.190 ч.1 КК України.

Доказів того, що між позивачем та відповідачами укладався договір купівлі-продажу чи договір міни, в письмовій формі, не надано.

Позивач зазначає, що є власником автомобіля «Lanos» кузова/шасі № НОМЕР_2, який на даний час безпідставно перебуває у власності відповідача ОСОБА_2 При цьому позивач пояснює, що мав за мету обміняти своє авто на автомобіль «ОпельВектра В», але потрапив під шахрайські дії особи на ім'я ОСОБА_4. На даний час позивач бажає визнати нікчемним договір відчуження автомобіля «Lanos» кузова/шасі № НОМЕР_2 та витребувати даний ТЗ у ОСОБА_2 Одночасно позивач зазначає, що уклав з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу, який підтверджено довідкою рахунком №327323, яку слід визнати недійсною та застосувати наслідки недійсного правочину і витребувати майно з чужого незаконного володіння ОСОБА_2, оскільки з ОСОБА_2 позивач не укладав договору купівлі-продажу, і не уповноважував нікого укладати від свого імені договір на відчуження ТЗ.

Відповідач ОСОБА_2, який був допитаний в якості свідка, суду показав, що придбав автомобіль ЗАЗ«Lanos» кузова/шасі № НОМЕР_2 про який дізнався з інформаційного сайту «Авторіо». Автомобіль продавався в м. Рівне куди й поїхав відповідач, оглянув документи і сам ТЗ, та погодився придбати авто. В спеціальній організації м. Рівне провели переєстрацію даного автомобіля. Відповідач сплатив власнику 38 000 грн. На даний час ОСОБА_2 є власником але не керує вказаним ТЗ, з 2014 року віддав автомобіль у володіння іншої особи.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7, суду ствердив, що на прохання товариша ОСОБА_3 поїхав з ним в м. Житомир для обміну автомобіля ЗАЗ«Lanos» на авто «ОпельВектра В». Було оглянуто автомобілі, ОСОБА_3 погодився на обмін, сторони передали один одному документи, техпаспорти на ТЗ і обмінялися автомобілями та роз'їхалися. В м. Рівно не їздили, ніякі договори чи довідки в спеціальних організаціях де здійснюють перереєстрацію ТЗ, не підписували.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Та згідно положень ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно, ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

В Україні існує спеціальний порядок купівлі-продажу транспортних засобів, який регламентується Законом України «Про дорожній рух» та постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, якою затверджений «Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів».

Зокрема, ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» передбачено обов'язкову реєстрацію транспортного засобу при укладанні угоди щодо його придбання.

Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника і документів, що посвідчують його особу, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів та правомірність придбання транспортного засобу.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів є довідка-рахунок, договори та угоди, укладені на товарних біржах, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби, копія рішення суду та ін.

Обґрунтовуючи позов, позивач спочатку вказував, що між ним та особою на ім'я ОСОБА_4 було укладено в усній формі договір міни, сторони добровільно обмінялися ТЗ, але наступного дня ОСОБА_3 виявив обман, тобто отриманим ним автомобіль «ОпельВектра В» не був зареєстрованим на території України. В судовому засіданні 19.09.2017 року позивач зазначав, що між ним та особою на ім'я ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу ТЗ ЗАЗ«Lanos», і позивачем, як продавцем було отримано кошти, але не було підписано ні самого договору купівлі-продажу, ні довідки рахунок. Однак, дані пояснення не підтверджено належними доказами і вони не узгоджуються з встановленими судом обставинами та показами свідка сторони позивача ОСОБА_7, який підтвердив обмін автомобілями, без передачі коштів.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ст. 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до ч.ч.1,2,3,4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

В судовому засіданні позивач вказав, що бажав обміняти свій автомобіль та добровільно його обміняв і в той же час пояснив, що не надавав згоди на відчуження свого автомобіля, не був присутнім при реєстрації ТЗ за ОСОБА_2, тобто продаж майна відбувся поза його волею, та вважає себе й на даний час власником майна, бажає повернути ТЗ, а тому спірний правочин /довідку-рахунок/ слід визнати недійсним. Позивач доводив, що не був стороною правочину за яким відповідач ОСОБА_2 набув у власність автомобіль ЗАЗ «Ланос», а від його імені в шахрайський спосіб діяла інша особа.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У таких відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Отже, якщо особа не була стороною оспорюваного договору і вважає себе власником майна, то права такої особи не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 203,215 ЦК України.

Таку правову позицію висловлено Верховним Судом України у справах № 6-107цс12 від 07.11.2012 року, № 6-36цс11 від 03.10.2011 року, № 6-1920цс15 від 04.11.2015 року, предметом позовів у яких є визнання недійсним договору купівлі-продажу на вимогу особи, яка вважає себе власником майна й не була стороною оспорюваного договору.

А відповідно до ст.360-7 ЦПК України ці судові рішення є обов'язковими до застосування.

Як було розяснено в Узагальненні Верховного Суду України від 24.11.2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача).

Як встановлено судом і вказано вище, позивач просить суд визнати недійсною довідку-рахунок №327323 купівлі ТЗ ЗАЗ «Ланос», зазначає, що не був присутнім в м. Рівне, не підписував даної довідки та не укладав жодного договору, а від його імені, та не в його інтересах і поза його волею діяла інша особа, а тому з врахуванням наведеного вище, суд вважає такі вимоги необґрунтованими, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права в розумінні ст.16 ЦК України, який не узгоджується з нормами діючого законодавства та суперечить правовій позиції Верховного Суду України.

Позивач в уточнених позовних вимогах від 17.05.2017 року посилається на ст. 400 ЦК України, що є безпідставним, оскільки стороною позивача не доведено, що він є власником чи володільцем спірного ТЗ . Позивач ствердив факт зняття автомобіля ЗАЗ «Ланос» з реєстраційного обліку для відчуження, підтвердив факт передачі документів та даного ТЗ іншій особі з метою обміну.

Так, згідно ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

Колегія суддів погоджується звисновком суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше 03 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: