Справа № 211/2264/16-ц
Провадження № 2/211/1189/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 липня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гулько А.С.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, який неодноразово уточнював, вказавши, що був одружений та проживав разом з дружиною в її будинку. Комплектування будинку меблями та іншими деталями інтерєру здійснювалося за його рахунок, оскільки дружина ніколи і ніде не працювала. Нещодавно дружина померла та будинок самовільно захопила її племінниця, відповідачка ОСОБА_3 В будинок його не впускають, не даючи змоги забрати власні речі, які він купував за власні кошти: холодильник, пральну машину, шафу, вішалку, кухонний стіл, два дивани, телевізор, тумбочки для телевізора, музичний центр, люстру, водонагрівач, меблеву стінку. Також в будинку у своїй куртці по необачності він залишив заощадження, які накопичував на лікування та операцію, в сумі 900 доларів та 700 гривень, та які відповідачка присвоївши відмовляється віддавати. Його звернення до Довгинцівського ВП результатів не дало, тому просить суд витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 на його користь належне йому майно: холодильник залишковою вартістю 1500,00 грн., пральну машину залишковою вартістю 2500,00 грн., шафу для посуду залишковою вартістю 100,00 грн., вішалку для одягу залишковою вартістю 100,00 грн., кухонний стіл залишковою вартістю 400,00 грн., два дивани залишковою вартістю 3000,00 грн., телевізор залишковою вартістю 800,00 грн., тумбочка для телевізора залишковою вартістю 100,00 грн., музичний центр залишковою вартістю 500,00 грн., люстра залишковою вартістю 100,00 грн., водонагрівач залишковою вартістю 1000,00 грн., стінка довжиною 4,5 м: пенал, шафа для одягу та 3 відділи залишковою вартістю 1000,00 грн. та витребувати належні йому кошти в сумі 900 доларів США та 700 гривень.

Ухвалою суду від 08 червня 2016 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 05 грудня 2016 року витребувано з Четвертої державної нотаріальної контори м. Кривого Рогу інформація щодо спадкової справи після смерті ОСОБА_4, яка померла 27 березня 2016 року, та належним чином завірена копія спадкової справи.

Ухвалою суду від 19 серпня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду в зв`язку з неявкою позивача.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу суду від 19 серпня 2017 р. скасовано та справу направлено для подальшого розгляду згідно вимог ЦПК України.

Ухвалою суду від 03 квітня 2018 року позов прийнято до розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2, заявлені вимоги підтримали з підстав, викладених в позові, просили задовольнити вимоги в повному обсязі. Позивач суду пояснив, що хотів наказати відповідача та вимагає з неї 900 доларів США та 1500 грн., а також музичний центр, бойлер та пральну машинку.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечувала з підстав, викладених в запереченнях, в обгрунтування якого зазначено, що вона являється онукою померлої ОСОБА_4 та успадкувала належне бабусі домоволодіння за заповітом, складеним останньою за життя. Бабуся все життя працювала, була ветераном праці, тому отримувала заробітну платню та згодом пенсію, придбавши в будинок меблі та побутову техніку. Шлюб між бабусею з позивачем не укладався, бабуся купувала все за свій кошт, що позивачем не спростовано, оскільки не надано жодних доказів того, що саме він чи на його ім'я придбавалося майно. Всі речі позивач забрав після смерті бабусі, тому вважає його вимоги незаконним та необґрунтованими.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що є сусідкою позивача. Вона знає, що позивач з ОСОБА_4 проживали разом близько 15 років, однак вона не знає, як вони жили. Валя на лавці розповідала, що вони щось купували, то вікна поставили, то бойлер купили. Вітя постійно працював. Що з речами сталося, вона не знає.

Вислухавши доводи позивача та його представника, заперечення відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею першою Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97?ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту

Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним (частина друга статті 16 ЦК України).

За змістом частин другої та третьої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п'ятої статті 13 цього Кодексу щодо меж здійснення цивільних прав.

Як встановлено судом, 27 березня 2016 року померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 670349 (а.с.52).

За змістом статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

З контексту вказаної правової норми вбачається, що позивачем може бути лише законний власник, особа, яка володіє майном на відповідній правовій підставі. Відповідачем виступає особа, яка заволоділа чужим майном, або набула його за відповідним правочином з третьою особою. Незаконне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на правовий титул. Незаконні володільці відповідають перед власником майна неоднаково, залежно від того, чи є вони добросовісними або недобросовісними набувачами майна

Частиною другою статті 328 ЦК України закріплено презумпцію правомірності набуття права власності, та за умовами частини третьої статті 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або рішення суду. Таким чином, позивач має довести відсутність у відповідача правових підстав володіння майном та підтвердити своє право власності на спірне майно.

У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України (Постанова Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №755/16157/15-ц).

Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно з чужого незаконного володіння

Якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача, захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову. Тобто право витребувати майно із чужого незаконного володіння має лише власник цього майна.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Згідно пункту 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5 (далі Постанова № 5), застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Згідно пункту 23 Постанови № 5, відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 12 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 вересня 2016 р., ОСОБА_3 отримала спадщину після смерті ОСОБА_4 у вигляді квартири АДРЕСА_1 (колишня Подбєльського) м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, яка належала померлій на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.11.1996 р. (а.с.62).

За даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 (а.с. 64 копія інформаційної довідки).

Вказане спростовує твердження позивача про самовільне захоплення відповідачкою житлового помешкання.

Крім того, за життя ОСОБА_4 працювала з 1973 р. по 2007 р. до виходу на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_4 (а.с. 38-39) отримувала пенсію за віком (а.с. 54-55 копія пенсійного посвідчення) та мала статус «Ветерана праці» (а.с. 56-57 копія посвідчення), що також спростовує твердження позивача щодо того, що остання за життя ніколи ніде не працювала.

В якості доказу на підтвердження придбання за життя ОСОБА_4 меблів та побутової техніки, відповідачем надано копію довідки СПД ОСОБА_6 від 10.03.2005 р. щодо повного погашення ОСОБА_4 наданої розстрочки на купівлю холодильника з 09.12.2004 р. (а.с. 61 копія довідки).

Судом приймається цей доказ як належний та допустимий в розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України, оскільки чітко відображає покупця вказаного товару, разом з тим позивачем не надано доказів щодо придбання особисто ним заявлених в позові речей та перебування їх та грошових коштів у володіння відповідачки.

Наявність гарантійного свідоцтва та товарного чеку на придбання пральної машини та накладних на водонагрівач та музичний центр суд не може розцінювати як придбання позивачем за особисті кошти, оскільки вказані докази не підтверджують цей факт (відсутність даних про покупця і т.д.).

Крім того, відповідачем не заперечувалося, що позивач деякий час проживав з померлою ОСОБА_4

Більш того, в якості доказу як на підставу своїх заперечень, відповідачем було надано копію розписки ОСОБА_1, складеної 02.04.2016 р., відповідно до якої останній забрав свої особисті речі: кухонну газову плиту, мікрохвильову піч, журнальний стіл, частину посуду (сервіз, стакани, кастрюлі) та претензій до ОСОБА_3 не має, розподіл відбувся по взаємній згоді. З пояснень позивача, про існування вказаної розписки він знав, однак підписуючи її, не знав змісту розписки. Підтверджень своїх доводів на спростування вказаного доказу позивачем суду не надано.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю, оскільки позивачем на підтвердження заявлених вимог не надано належних та допустимих доказів.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. В зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати не відшкодовуються.

На підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд, -

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення по справі складено 16 липня 2018 року.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: м. Кривий Ріг, вул. Дніпровське шосе, 52/5.

Відповідач: ОСОБА_3, 09.11.1989 р.н, РНОКПП НОМЕР_2, місце реєстрації: м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, вул.Дніпровське шосе, 80/23.

Суддя Д.М.Ніколенко