Справа № 202/2416/16-ц
Провадження № 2/202/142/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 червня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Зосименко С.Г.

при секретарі Герасименко В.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у квітні 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу за договором позики, посилалась на те, що 07 лютого 2011 року позивач уклав з відповідачем договір позики, згідно з яким передав йому 7000 доларів США, що становить 56000 грн. на строк до 07 травня 2011 року. Відповідач повернув борг у розмірі 650 доларів США. Більше коштів не повертав. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 216066,50 грн., 3% річних у розмірі 131800,56 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн., вартість послуг адвоката у розмірі 12000 грн., понесені судові витрати у розмірі 3724,16 грн.

Заочним рішенням Індустріального суду від 29.09.2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені частково.

Ухвалою суду від 16.02.2017 року заочне рішення Індустріального суду від 29.09.2016 року було скасовано і праву призначено до розгляду в загальному порядку.

Представник позивача у судовому засіданні при новому розгляду справи підтримав вимоги та просив задовольнити. Суду пояснив, що відповідач ухиляється від взятих на себе зобовязань за договором позики. В рахунок погашення заборгованості за договором віддав тільки ті суми, які були зазначені на зворотному боці договору позики.

Відповідач у судове засідання зявився, позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що він не має заборгованості перед позивачем за договором позики. Всі кошти він повернув позивачу з урахуванням відсотків 24.11.2011 року у розмірі 7870 доларів США. Письмових доказів повернення коштів він не має. У дати, зазначені на зворотному боці договору позики, він кошти позивачу не повертав. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідач у квітні 2017 року подав до суду клопотання про виклик свідків та доручення до матеріалів справи додаткових доказів.

Протокольною ухвалою суду від 20.04.2017 року у задоволенні клопотання відповідача про виклик свідків та доручення додаткових доказів було відмовлено.

У травні 2017 року відповідач подав до суду клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 24.05.2017 року клопотання відповідача було задоволено частково, призначено судову почеркознавчу експертизу документу та на час проведення експертизи зупинено провадження у справі.

23.10.2017 року до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи та ухвалою від 23.10.2017 року провадження у справі було відновлено.

У грудні 2017 року відповідач подав через канцелярію суду клопотання про призначення комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи.

Ухвалою суду від 14.12.2017 року клопотання відповідача було задоволено, призначено комплексну почеркознавчу експертизу та експертизу технічного дослідження документу та на час проведення експертизи зупинено провадження у справі.

23.03.2018 року до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи та ухвалою від 28.03.2018 року провадження у справі було поновлено.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено наступні факти та обставини.

07 лютого 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір позики, згідно з яким ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 прийняв 7000 доларів США. Зазначену суму відповідач зобовязувався повернути до 07 травня 2014 року з урахуванням 10% на місяць. Тобто загальна сума, яку повинен був сплатити відповідач 07.05.2011 року складала 9100 доларів США.

Відповідач свої зобовязання а договором позики у повному обсязі не виконав. 01.03.2011 року він повернув позивачу 200 доларів США, 15.12.2011 року 250 доларів США, 11.07.2013 року 100 доларів США, 05.05.2014 року 100 доларів США, а всього 650 доларів США. Сума неповерненого боргу станом на 05.05.2014 року складала 8450 доларів США, що за курсом НБУ на день звернення до суду становить 216066,50 грн. На неодноразові звернення позивача, відповідач кошти за договором позики не повернув. Суд не може прийняти посилання відповідача на те, що він повернув позивачу суму боргу за договором позики у розмірі 7870 доларів США 24 листопада 2011 року, оскільки відповідач не надав на підтвердження цього жодного належного та допустимого доказу. Також відповідач не зміг пояснити чому саме в такому розмірі він повертав за його словами борг позивачу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики, який згідно зі ст. 1047 ЦК України був укладений представленою позивачкою письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач свої зобовязання не виконав, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума боргу за договором позики у розмірі 216066,5 грн. (еквівалентно 8450 доларів США), 3% річних у розмірі 12549,14 грн., інфляційні витрати у розмірі 131800,56 грн.

В частині відшкодування моральної шкоди суд вимушений ОСОБА_3 відмовити, оскільки стягнення моральної шкоди при невиконані грошового зобовязання не передбачено діючим законодавством.

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає можливим задовольнити їх частково виходячи з наступного.

Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу визначений ст. 137 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивачем надано суду підтвердження того, що позивач отримав правову допомогу від особи, яка має право на зайняття адвокатською діяльністю, розрахунок вартості правової допомоги у розмірі 3858,40 грн. за складання окремих документів. В цій частині підлягають стягненню понесені позивачем витрати на правничу допомогу з відповідача. Однак позивачем не надано до суду розрахунку витрат на правову у розмірі 8141,60 грн., тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 3604,16 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 77, 78, 81, 82, 141, 246, 264, 265, 266 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2) суму боргу у розмірі 216066,5 грн., 3% річних у розмірі 12549,14 грн., інфляційні витрати у розмірі 131800,56 грн., понесені судові витрати у розмірі 7462,56 грн., а всього 367878,76 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.Г. Зосименко