Справа № 751/6780/17 Провадження № 22-ц/795/237/2018 Головуючий у I інстанції - Горбенко Н. О. Доповідач - Скрипка А. А.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Лакізи Г.П., Онищенко О.І.

секретар: Поклад Д.В.

за участю: представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3,

ОСОБА_4, її представника - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Горбенко Н.О. від 07 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування будинком шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила усунути перешкоди у здійсненні нею права користування своїм майном - 1/2 частиною будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_2 без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_4 вказувала, що їй на праві власності належить 1/2 частина будинку по АДРЕСА_1, у вказаному будинку також зареєстрована та проживає її колишня невістка ОСОБА_2, яка чинить перешкоди позивачу у здійсненні права власності, а саме, влаштовує сварки, нецензурно ображає позивача, вигнала її з будинку. За даних обставин позивач, з посиланням на статтю 116 ЖК Української РСР, у вимогах заявленого позову просить усунути перешкоди у здійсненні нею права користування вказаним будинком, шляхом виселення ОСОБА_2 без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 07.12.2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 Судом виселено ОСОБА_2 із жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення. Судом стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог заявленого позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без дотримання норм матеріального і процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин справи, при цьому висновки суду не узгоджуються із фактичними обставинами справи. ОСОБА_2 у доводах апеляційної скарги вказує, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги положення статей: 64, 116, 156, 157 Житлового кодексу Української РСР, а також роз'яснення п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 ''Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України'', що призвело до неправильного вирішення даного позову. Доводи апеляційної скарги стверджують, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції необґрунтовано не дослідив наступні обставини: чи дійсно відповідач перешкоджає позивачу у користуванні спірним жилим приміщенням; чи дійсно відповідач влаштовує сварки; чи дійсно відповідач виганяла із спірного будинку позивача; хто фактично проводить оплату комунальних послуг; чи працює відповідач; які заходи запобігання або громадського впливу застосовувались до відповідача, якими органами та які результати цих заходів.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2- адвокат ОСОБА_3 підтримав доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 та її представник - адвокат ОСОБА_5 просили залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв'язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 07.12.2017 року.

У судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_2, належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.90, 91, 93), не з'явилась. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1, ч.2 статті 376 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - скасуванню. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування будинком шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення, виходячи із наступного.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_4 є власником 1/2 частини будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-11).

Як вбачається із довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 04.10.2017 року №5903 (а.с.20), за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дата реєстрації - 11.10.1975 року; невістка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, дата реєстрації - 05.05.1999 року; онук ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, дата реєстрації - 09.02.2011 року; син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, дата реєстрації - 17.01.2012 року; син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, дата реєстрації - 12.01.1999 року.

Задовольняючи вимоги заявленого позову, суд першої інстанції, з посиланням на положення статей: 319, 321, 379, 382, 383, 386, 391 ЦК України, зазначив, що позивач, як власник спірного жилого приміщення, має право на проживання та вселення до вказаного жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1. У оскаржуваному рішенні суду першої інстанції від 07.12.2017 року з посиланням на показання у судовому засіданні свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 зазначено, що відповідач є колишньою невісткою позивача, ОСОБА_2 не працює, постійно погрожує позивачу, вчиняє сварки, нікого не впускає до будинку, змінила замки. З посиланням на вищезазначені норми права, на ч.1 статті 116 Житлового кодексу Української РСР, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість вимог заявленого позову.

В ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок суду першої інстанції про задоволення вимог заявленого позову не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини.

За змістом ч.1 статті 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.1 статті 116 Житлового кодексу Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Є обґрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 Житлового кодексу Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статится і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, тощо.

Таким чином, вказаними нормами права, які регламентують спірні правовідносини, визначено, що виселення із жилого приміщення може мати місце лише тоді, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Тобто, відповідач повинна була бути офіційно попередженою про недопустимість протиправної поведінки в подальшому та щодо можливості її виселення.

Як вбачається із висновку від 07.09.2017 року про результати перевірки за зверненням ОСОБА_4, затвердженого заступником начальника ЧВП ГУНП в Чернігівській області 07.09.2017 року (а.с.16), 08.08.2017 року до ЧВП ГУНП в Чернігівській області із заявою звернулась ОСОБА_4, у якій просила вжити заходи до ОСОБА_2, яка проживає у АДРЕСА_1, та вчиняє протиправні дії по відношенню до ОСОБА_4, ображає її нецензурними словами, не впускає ОСОБА_4 до помешкання за вказаною адресою. У вказаному висновку зазначено, що в ході проведення перевірки, при неодноразовому виході за вищевказаною адресою, двері ніхто не відчинив. У бесіді із сусідами, встановити місце перебування ОСОБА_2 не представилось можливим. Інформації з приводу вчинення протиправних дій по відношенню до ОСОБА_4 громадянкою ОСОБА_2 не надійшло. Згідно вказаного висновку, проведення перевірки за зверненням ОСОБА_4 доцільно закінчити.

Матеріали цивільної справи містять висновок від 07.09.2017 року про результати перевірки за зверненням ОСОБА_4, затверджений заступником начальника ЧВП ГУНП в Чернігівській області 08.09.2017 року (а.с.17), з якого вбачається, що 21.08.2017 року до ЧВП ГУНП в Чернігівській області із заявою звернулась ОСОБА_4, у якій просила вжити заходи до ОСОБА_2, яка проживає у АДРЕСА_1, та вчиняє протиправні дії по відношенню до ОСОБА_4, ображає її нецензурними словами, не впускає ОСОБА_4 до помешкання за вказаною адресою. У вказаному висновку зазначено, що в ході проведення перевірки, при неодноразовому виході за вищевказаною адресою, двері ніхто не відчинив. У бесіді із сусідами, встановити місце перебування ОСОБА_2 не представилось можливим. Інформації з приводу вчинення протиправних дій по відношенню до ОСОБА_4 громадянкою ОСОБА_2 не надійшло. Згідно вказаного висновку, проведення перевірки за зверненням ОСОБА_4 доцільно закінчити.

Матеріали цивільної справи містять в собі аналогічний висновок від 07.09.2017 року про результати перевірки за зверненням ОСОБА_4, затверджений заступником начальника ЧВП ГУНП в Чернігівській області 08.09.2017 року (а.с.18), з якого вбачається, що за зверненням ОСОБА_4 від 28.08.2017 року, в якому вона просила вжити заходи до ОСОБА_2, яка проживає у АДРЕСА_1, та вчиняє протиправні дії по відношенню до ОСОБА_4, ображає її нецензурними словами, не впускає ОСОБА_4 до помешкання за вказаною адресою, було проведено перевірку. У вказаному висновку зазначено, що в ході проведення перевірки, при неодноразовому виході за вищевказаною адресою, двері ніхто не відчинив. У бесіді із сусідами, встановити місце перебування ОСОБА_2 не представилось можливим. Інформації з приводу вчинення протиправних дій по відношенню до ОСОБА_4 громадянкою ОСОБА_2 не надійшло. Згідно вказаного висновку, проведення перевірки за зверненням ОСОБА_4 доцільно закінчити.

Апеляційний суд вважає, що є обгрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що матеріали справи не містять в собі належних та допустимих доказів відносно того, що до відповідача вживались заходи попередження або громадського впливу, і вказані заходи не дали позитивних результатів. Тобто, відповідач повинна була бути офіційно попередженою про недопустимість протиправної поведінки в подальшому та щодо можливості її виселення, проте, вказані обставини по справі відсутні. Задовольняючи вимоги заявленого позову, суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що позивач зверталась до правоохоронних органів із відповідними заявами щодо дій відповідача (а.с.16-18). На думку апеляційного суду, вищезазначені висновки від 07.09.2017 року про результати перевірок за зверненнями ОСОБА_4, затверджені заступником начальника ЧВП ГУНП в Чернігівській області (а.с.16-18), на які у оскаржуваному рішенні послався суд першої інстанції, не можуть бути належними, допустимими та достатніми доказами у розумінні статей: 77, 78, 80 ЦПК України тих обставин, що до відповідача вживались заходи попередження або громадського впливу, оскільки таких відомостей вказані висновки про результати перевірок від 07.09.2017 року в собі не містять.

Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов'язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що позивачем, всупереч приписам статті 81 ЦПК України, не представлено суду належних, допустимих та достатніх доказів відносно тих обставин, коли саме, із зазначенням відповідних хронологічних дат, відповідач вчиняла неправомірні дії щодо позивача, за які і коли саме до відповідача вживались заходи попередження або громадського впливу, якими органами відповідач була попереджена щодо необхідності припинення протиправної поведінки по відношенню до позивача, і що вказані заходи виявились безрезультатними.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - скасуванню. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування будинком шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 960 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги (а.с.71).

Керуючись статтею 116 Житлового кодексу Української РСР, статтями: 141, 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 07 грудня 2017 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування будинком шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 960 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 02.04.2018 рік.

Головуючий:Судді: