Житомирський апеляційний суд
Категорія 5 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 279/11692/15 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виділення частини житлового будинку в натурі, припинення права спільної часткової власності та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про припинення спільної часткової власності, виділення в натурі приміщень житлового будинку, визнання права власності на частину житлового будинку

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 травня 2018 року, яке ухвалено суддею Волковою Н.Я. в м. Коростені

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила та остаточно просила виділити їй у власність в натурі приміщення, що становлять 4382/10000 частин будинку АДРЕСА_1: веранду 3-1 площею 9,5 кв.м, кухню 3-2 площею 5,7 кв.м, кімнату 3-3 площею 11,6 кв.м, кімнату 3-4 площею 5,7 кв.м, кладову 3-5 площею 3,1 кв.м, кімнату 3-6 площею 10,3 кв.м, сарай «В», туалет «Т-1» та припинити право спільної часткової власності відповідачів на виділену частину.

У червні 2016 року ОСОБА_3 подав зустрічний позов, в якому просив виділити в натурі приміщення будинку АДРЕСА_1, що становлять 44,3 кв.м: кімнату 1-1 площею 4,3 кв.м, кімнату 1-2 площею 6,3 кв.м, кімнату 1-3 площею 10,3 кв.м, кімнату 1-4 площею 11,7 кв.м, кімнату 3-4 площею 10,3 кв.м, кімнату 3-5 площею 3,1 кв.м, частину огорожі та припинити право спільної часткової власності відповідачів на виділені приміщення, стягнути з них в солідарному порядку на його користь компенсацію за переуступку 0,68 кв.м належної йому площі. Зобов'язати ОСОБА_1 за власний рахунок здійснити переобладнання для відокремлення виділених частин будинку.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23.06.2016 зустрічний позов ОСОБА_3 прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Виділено у власність ОСОБА_1 приміщення та господарські споруди по АДРЕСА_1 Житомирської області: веранду 3-1 площею 9,5 кв.м, кухню 3-2 площею 5,7 кв.м, кімнату 3-3 площею 11,6 кв.м, кімнату 3-4 площею 5,7 кв.м, кладову 3-5 площею 3,1 кв.м, кімнату 3-6 площею 10,3 кв.м, сарай «В», туалет «Т-1» що становлять 4382/10000 частини домоволодіння (квартира № 3), та припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на вищевказаний житловий будинок. У задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його зустрічний позов. Виділити в натурі ОСОБА_1 наступні приміщення: сіни 3-1 площею 9,5 кв.м, сіни 3-1 площею 5,7 кв.м, кімнату 3-2 площею 11,6 кв.м, кімнату 3-3 площею 5,7 кв.м, сарай «В», туалет «Т», огорожу, які становлять 32/100 частини вказаного володіння; виділити в натурі йому (ОСОБА_3.) наступні приміщення: веранду 1-1 площею 4,3 кв.м, кладову 1-2 площею 6-3 кв.м, кухню 1-3 площею 8,6 кв.м, кімнату 1-4 площею 11,7 кв.м, кімнату 3-4 площею 10,3 кв.м, кладову 3-5 площею 3,1 кв.м, сарай «Г», сарай «Д», огорожу; стягнути з ОСОБА_1 на його користь компенсацію в сумі 16 193,00 грн та зобов'язати останню за власний рахунок в стіні між кімнатами 3-4 та 3-1, 3-5 та 3-1 демонтувати двері разом з дверною коробкою та замурувати зазначений дверний прохід.

Зазначає, що суд не врахував, що виділення частки, яка належить ОСОБА_1 відповідно до фактичного користування технічно можливе, але розмір ідеальної частки при цьому буде значно більший ніж той, що вказаний у правовстановлюючих документах. Суд не врахував роз'яснення щодо порядку проведення поділу, зазначені в постанові Пленуму ВСУ від 04.10.1991 № 7, згідно яких в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Крім того, скаржник зазначає, що на його замовлення проведено оціночно-будівельну та будівельно-технічну експертизу № 805/04.18 від 24 квітня 2018 року, яку суд безпідставно не прийняв як доказ. За висновками експертизи виділення приміщень спірного домоволодіння в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників не є можливим, але технічно можливе виділення в натурі з незначним відхиленням від розміру ідеальної частки зі сплатою компенсації.

До суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, в якій доводи апелянта вважає необґрунтованими та непідтвердженими будь-якими доказами. Зазначає, що позивач звернувшись до суду із зустрічним позовом, пропустив строки позовної давності. Надане відповідачем експертне дослідження від 24 квітня 2018 року не є належним доказом, оскільки проведено без її залучення до його проведення та без огляду належної їй частини домоволодіння, а також експертом ОСОБА_5 не враховано матеріали інвентаризаційної справи № 571 Коростенського БТІ. Зазначає, що суд першої інстанції правомірно відмовив ОСОБА_3 у прийнятті вказаного дослідження. Враховуючи фізичний знос частини житлового будинку, яка належить відповідачу, зміни у складі та вартості домоволодіння, розміри часток кожного із співвласників у вигляді окремих квартир, які не відповідають розмірам часток у праві власності, що зазначені в правовстановлюючих документах, вважає, рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу - такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідач по справі ОСОБА_2 в судовому засіданні вважала скаргу обґрунтованою, при вирішення спору покладалася на розсуд суду, зазначила, що даний спір має бути вирішено мирним шляхом через домовленість власників.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та його представник підтримали апеляційну скаргу, просили зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначили, що мирний шлях вирішення спору втрачений.

Представники позивачки за первісним позовом та відповідач ОСОБА_4 заперечували проти доводів апеляційної скарги та підтримали відзив, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, в тому числі за пропуском строку позовної давності, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області залишити без змін. Вважають, рішення суду законними та обґрунтованим, оскільки розподіл домоволодіння проведено по фактичному користуванню, що склався між співвласниками.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є співвласниками будинку АДРЕСА_1: ОСОБА_1 - 29/100 частин будинку згідно договору дарування, посвідченого Коростенською ДНК 29 серпня 1975 року № 6022, ОСОБА_3 - 43/100 частин будинку згідно договору дарування, посвідченого Коростенською ДНК 01 листопада 2005 року № 2-1234, ОСОБА_2 - 28/100 частин будинку згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу 12 вересня 2006 року № 8392, згідно відомостей КП «Коростенського міжміського бюро технічної інвентаризації» Житомирської області ради № 168 від 16 березня 2015 року (т. 1 а.с. 10) та акту КП «Коростенського міжміського бюро технічної інвентаризації» Житомирської області ради № 673 від 15 вересня 2015 року (т. 1 а.с. 15).

У вище вказаних правовстановлюючих документах зазначено, що при переході права власності на ім'я сторін по справі на частини будинку, до будинку належали господарські споруди та огорожа. При цьому, конкретні житлові та нежитлові приміщення за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не визначені, будь-якого договору про їх визначення чи поділ між сторонами не укладалося. Відсутній такий договір і в матеріалах інвентаризаційної справи на спірне домоволодіння. Зазначені обставини визнаються та не заперечуються учасниками судового розгляду.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи № 571 на домоволодіння АДРЕСА_1 (інвентаризаційна справа) рішенням виконкому Коростенської міської ради № 16 від 11.01.1972 затверджено акт конкретного користування домоволодінням № АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_6 - 72/100 частини та ОСОБА_7 - 28/100 частини, останні на сьогоднішній день належить ОСОБА_2 та становлять квартиру № 2.

Згідно висновку КП «Коростенського міжміського бюро технічної інвентаризації» Житомирської області ради № 673 від 02 жовтня 2015 року щодо технічної можливості поділу житлового будинку АДРЕСА_1, останній за технічними показниками може бути поділено.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_1, суд першої інстанції поклав в основу рішення експертний висновок № 713/16/439/17-25 від 31 травня 2017 року та вважав вимоги позивача по виділенню в натурі приміщень, які перебувають у фактичному користуванні та їх відповідність належній частині у праві спільної часткової власності згідно грошового еквіваленту їх вартості на час придбання, доведеними.

Залишаючи без задоволення зустрічний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції посилається на недоведеність останнім можливості виділення йому вказаних у зустрічному позові приміщень відповідно до зазначених в ній розмірів, крім того й з причин відмінностей у їх дійсній кількості, що перебувають у його фактичному користуванні.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 311 ЦК України встановлює, що житло фізичної особи є недоторканим. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 383 ЦК України та відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За правилами ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Однак надання у володіння зазначеної частки в натурі можливе лише за умови, що майно є подільним у відповідності до ст. 183 ЦК України. Якщо надання частки в натурі є неможливим, співвласник вправі вимагати від іншого співвласника матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України викладених у п. 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 4 жовтня 1991 року виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також між учасниками спільної сумісної власності.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 жовтня 2016 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Згідно Висновку експерта № 713/16/439/17-25 від 31 травня 2017 року, частки співвласників спірного володіння визначені станом на 16 грудня 1971 року і з того часу не перераховувались, не зважаючи на зміни в складі зазначеного домоволодіння та зміни співвласників. Оскільки кожним із співвласників у своїх частинах здійснені прибудови, які, на думку експерта, вносять суттєву зміну в розподіл часток, останній вважає недоцільним виділення приміщень вказаного домоволодіння в натурі станом як на момент дослідження, так і на 15 грудня 2005 року відповідно до ідеальних часток співвласників, зазначених в правовстановлюючих документах, тому експертом запропоновано здійснити поділ домоволодіння згідно фактичного користування з визначенням та виділенням ідеальних часток співвласників у грошовому еквіваленті вартості таких часток на час придбання та станом на 15 грудня 2005 року (т. 1 а.с. 118-138).

Також, матеріали справи містять висновок незалежного експерта на замовлення ОСОБА_3 за результатами проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи № 805/04.18 від 24 квітня 2018 року, за результатами якої виділення приміщень спірного домоволодіння в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників та фактичного користування є неможливим. Виділення в натурі частини вказаного будинку з господарськими будівлями можливо з незначним відхиленням від розміру ідеальних часток, експертом визначено розміри компенсації, належні співвласнику, частка якого після поділу буде меншою за його ідеальну частку та вартість кожної частини домоволодіння після виділення. Експерт зазначає, що вартість частки, що перебуває в користуванні ОСОБА_1 відповідно до технічного паспорту від 15 грудня 2005 року складає 43/100 ідеальних частини та виділення в натурі її частки, відповідно до фактичного користування, технічно можливе, але розмір ідеальної частки при цьому буде значно більший зазначеного у правовстановлюючому документі.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року № 7, у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням відповідної компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Суд першої інстанції на вищевикладені вимоги закону увагу не звернув та безпідставно здійснив виділ частини домоволодіння № АДРЕСА_1, виходячи з грошового еквіваленту вартості ідеальної частки на час її придбання.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та виділ ідеальних частин в натурі в житловому будинку АДРЕСА_1 згідно 1 варіанту розділу садиби згідно висновку експерта № 805/04.18 від 24.04.2018, який є найбільш наближеним до належних ідеальних частин співвласників у домоволодіння згідно правовстановлюючих документів та здійснено з урахуванням акту про затвердження розподілу садиби на 72/100 та 28/100 частини відповідно. При цьому суд роз'яснює, що кожен із співвласників має право здійснити необхідні перепланування та переобладнання для відокремлення виділених їм часток у праві власності відповідно до проектно-кошторисної документації. Апеляційний суд не бере до уваги висновок експерта № 713/16/439/17-25 від 31 травня 2017 року, оскільки запропонований у ньому розподіл здійснено, виходячи з грошового еквіваленту вартості ідеальних часток у домоволодіння сторін на час їх придбання, тоді як такий порядок розподілу не передбачений діючим законодавством. Задовольняючи позовні вимоги сторін щодо виділу належних часток у домоволодіння, суд відповідно до вимог статті ЦК України припиняє право спільної часткової власності сторін на садибу АДРЕСА_1.

Не заслуговує на увагу заява представника ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності виключно до позовних вимог ОСОБА_3 про виділ майна в натурі, оскільки такий спір не пов'язаний з позбавленням права власності та обчислюється моментом пред'явлення такої вимоги.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню з ОСОБА_1 документально підтвердженні судові витрати у розмірі 8 826,80 грн (а.с. 220 том 1, а.с. 25 том 2). Підстав для покладання обов'язку по відшкодування витрат на інших відповідачів, суд не вбачає, оскільки ОСОБА_4 не є співвласником будинку, а ОСОБА_2 користується фактично виділеною (відокремленою) частиною садиби та спір між нею та іншими співвласниками відсутній.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Первісний та зустрічний позови задовольнити частково.

Виділити в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 згідно 1 варіанту розділу садиби згідно висновку експерта № 805/04.18 від 24.04.2018.

Виділити в натурі у власність ОСОБА_1 наступні приміщення садиби АДРЕСА_1: сіни 3-1 (площею 9,5 кв. м), сіни 3-1 (площею 5,7 кв. м), кімнату 3-2 (площею 11,6 кв. м), кухню 3-3 (площею 5,7 кв. м), сарай «В», туалет «Т-1», огорожу, які становлять 32/100 частини.

Виділити в натурі у власність ОСОБА_3 наступні приміщення садиби АДРЕСА_1: веранду 1-1 (площею 4,3 кв. м), кладову 1-2 (площею 6,3 кв. м), кухню 1-3 (площею 8,6 кв. м), кімнату 1-4 (площею 11,7 кв. м), кімнату 3-4 (площею 10,3 кв. м), кладову 3-5 (площею 3,1 кв. м), сарай «Е», сарай «Г», сарай «Д», огорожу, які становлять 40/100 частини.

Виділити в натурі у власність ОСОБА_2 наступні приміщення садиби АДРЕСА_1: коридор 2-1 (площею 6,8 кв. м), кухню 2-2 (площею 7,6 кв.м), кімнату 2-3 (площею 13,4 кв. м), сарай «Б», туалет «Т», огорожу, які становлять 28/100 частини.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію у розмірі 15 379,00 грн за переотриману частину.

Припинити право спільної часткової власності на садибу АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 проживаючої за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 проживаючого за адресою: АДРЕСА_3) судові витрати у розмірі 8 826,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст складений 04.12.2018.