Провадження № 2/369/201/18
РІШЕННЯ

Іменем України

28.02.2018 Києво-Святошинський районний суд в складі

головуючого - судді Усатова Д.Д.,

за участю секретаря Кузьменка П.О.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4, про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовомпро поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

В обгрунтування позову зазначила, що 01 березня 2008 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 310.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.11.2015 в справі №369/10342/15-ц шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано.

За час перебування у шлюбі сторони за спільні кошти придбали майно - частину квартири АДРЕСА_1. Зазначена частина квартири була придбана нами на підставі договору купівлі-продажу квартири від 5.11.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Ракул О.В., зареєстрованого в реєстрі за №3971 . Власником іншої частини цієї квартири на підставі вищевказаного договору є неповнолітня донька позивачки - ОСОБА_4. Згідно звіту про оцінку майна №LP- від 17.11.17 (додається) вартість вказаної квартири для цілей оподаткування складає 810919 грн. 18 коп., і відповідно вартість ? частини квартири складає 202729 грн. 80 коп.На підставі цього, позивачка просила суд визнати за нею та за відповідачем право власності кожного на ? частину квартири АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати з відповідача.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позову.

Третя особа в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити.

Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Судом встановлено, що сторони перебували з 01 березня 2008 в шлюбі, який Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.11.2015 в справі №369/10342/15-ц шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано.

За час перебування у шлюбі сторони за спільні кошти придбали майно - частину квартири АДРЕСА_1. Зазначена частина квартири була придбана нами на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.11.2013, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Ракул О.В., зареєстрованого в реєстрі за №3971.

Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності залежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Власником іншої частини цієї квартири на підставі вищевказаного договору є неповнолітня донька позивачки - ОСОБА_4. Згідно звіту про оцінку майна №LP- від 17.11.17 (додається) вартість вказаної квартири для цілей оподаткування складає 810919 грн. 18 коп., і відповідно вартість ? частини квартири складає 202729 грн. 80 коп.

За правилами пункт 6 частини першої статті 3 Цивільногно кодексу України , вирішуючи по суті даний спір суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1,2 ст.70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11 ( далі Постанова), встановлено ,що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший).

Зі змісту п.п. 23,24 Постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Відповідно до п.30 Постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 Сімейного кодексу України.

Також , суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз'яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 Сімейного кодексу України.

Суд, вирішуючи спір, дійшов висновку, що майно, а саме частина квартири АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя, в якому має бути визнано за кожною зі сторін право власності на зазначене майно в рівних частках по 1/4 його частини.

Згідно ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Оцінивши надані докази у їх сукупності , надавши їм належну правову оцінку, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими , що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,13,76,77,78,80,81, 259, 265, 273, 354, ЦПК України, ст. ст.60,69,70,72 Сімейного кодексу України, ст. ст.15,16, ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11 суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1;

визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 2027(дві тисячі двадцять сім), гривень 29 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Суддя Д.Д.Усатов