Справа № 706/1396/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 року м.Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Орендарчука М.П.,

при секретарі Пізняк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівка Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, через представника за довіреністю: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Христинівського району Черкаської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Христинівського районного суду з позовом до ОСОБА_3 сільської ради Христинівського району Черкаської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, та просить визнати за нею, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт громадянина України серії СК №377809 виданий 15.11.1996 міським відділом №2 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків: НОМЕР_1) в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 22.11.2007 та яка фактично успадкувала, але не отримала правовстановлюючого документу після смерті чоловіка ОСОБА_5 померлого 18.02.1998 право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,84 га, яка розташована в адміністративно-територіальних межах ОСОБА_3 сільської ради Христинівського району Черкаської області, та яка йому належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №005977 зареєстрованого ОСОБА_3 сільською радою Христинівського району Черкаської області 22.08.2002 за №470.

Позивач в обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначила, що 22 листопада 2007 року померла ОСОБА_4.

Після її смерті відкрилась спадщина, до спадкового майна, окрім іншого належить також земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,84 га, яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради, та Христинівського району Черкаської області.

На випадок смерті, ОСОБА_4, склала заповіт, яким усе своє майно заповіла позивачу по справі.

Після смерті ОСОБА_4, позивач в установленому на то порядку прийняла спадщину за заповітом, що стверджується наявністю спадкової справи №746 за 2008 рік, заведеної першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області.

Однак, першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області, позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначену вище земельну ділянку, з підстав того, що спадкову земельну ділянку, ОСОБА_6, фактично успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_5, який помер 18.02.1998, разом з цим Державний акт на право власності на землю, ОСОБА_5, було видано 22.08.2002, тобто уже після його смерті, що фактично і стала перепоною в оформленні спадкових прав.

В судове засідання позивач ковальчук ОСОБА_7, не зявилась, проте від неї до суду надійшла заява, в якій вона зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у її відсутність.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 сільська рада, Христинівського району, Черкаської області не зявилась, проте від сільської ради надійшов відгук, в якому зазначено, що ОСОБА_3 сільська рада позов визнає повністю, засідання просять провести без участі представника.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, 22 листопада 2007 року померла ОСОБА_4.

Після її смерті відкрилась спадщина, до спадкового майна, окрім іншого належить також земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,84 га, яка розташована на території ОСОБА_3 сільської ради, та Христинівського району Черкаської області.

На випадок смерті, ОСОБА_4, склала заповіт, яким усе своє майно заповіла позивачу по справі.

Після смерті ОСОБА_4, позивач в установленому на то порядку прийняла спадщину за заповітом, що стверджується наявністю спадкової справи №746 за 2008 рік, заведеної першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою Київської області.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

ОСОБА_5 за життя, було набуто право власності на земельну ділянку площею 1,84 га із земель права колективної власності сільгосппідприємства розташованого в адмінмежах ОСОБА_3 сільської ради Христинівського району.

Те, що померлий 18.02.1998 ОСОБА_5, був власником вищезазначеної земельної ділянки, стверджується виданого на його імя Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №005977 та який зареєстровано Відповідачем 22.08.2002 за №470. Це ж саме стверджується і Витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку цієї земельної ділянки, вартість, якої на день подання цієї позовної заяви становить 82944,57 грн.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповтом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 цієї статті Кодексу встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.

Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За таких обставин, беручи до уваги досліджені у судовому засіданні докази, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( 20052 Черкаська область Христинівського району с.Осітна вул. Чайковського, 80 «Б» кв. 94, РНОПП НОМЕР_1) , до ОСОБА_3 сільської ради Христинівського району Черкаської області ( 20052, Черкаська область, Христинівський район Черкаської області, с. Осітна вулиця Калініна, 129, ) про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт громадянина України серії СК №377809 виданий 15.11.1996 міським відділом №2 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків: НОМЕР_1) в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 22.11.2007 та яка фактично успадкувала, але не отримала правовстановлюючого документу після смерті чоловіка ОСОБА_5 померлого 18.02.1998 право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,84 га, яка розташована в адміністративно-територіальних межах ОСОБА_3 сільської ради Христинівського району Черкаської області, та яка йому належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №005977 зареєстрованого ОСОБА_3 сільською радою Христинівського району Черкаської області 22.08.2002 за №470.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Черкаської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: М.П. Орендарчук