Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.03.2018 Справа №607/6150/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_2 У ньому просить стягувати з останнього аліменти в розмірі по 30'000 грн. на утримання сина ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_4. В обґрунтування цих вимог зазначає, що відповідач ухиляється від виконання свого обовязку утримувати дітей, а тому з нього слід стягувати аліменти.

У судове засідання позивач та її представник адвокат ОСОБА_5, не зявились. Попередньо, остання подала заяву про розгляд справи за її відсутності у якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 також у судове засідання не зявився. Представник відповідача, адвокат ОСОБА_6 згідно поданих до суду заперечень проти позову (відзив на позов) просить у позові відмовити, вважає позов безпідставним, оскільки відповідач завжди забезпечував своїх дітей та продовжує це робити на даний момент. Він надає грошові кошти, що підтверджується документально, оплачує відпочинок, оздоровлення, придбання одягу, приймає участь у вихованні неповнолітніх тітей. Усе це свідчить про відсутність порушення, невизнання чи оспорення прав як дітей так і позивача, а тому вживати заходів їх судового захисту немає жодної необхідності.

Суд, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити з огляду на таке:

05 листопада 2005 року сторони уклали шлюб, що підтверджується відповідною відміткою у паспорті громадянина України позивача.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2016 року зазначений шлюб розірваний. Вказаний факт доказуванню не підлягає в силу ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), оскільки визнаний сторонами та сумнівів щодо його достовірності або добровільності визнання у суду не виникає. Факт такого визнання відповідачем, суд встановив з заперечень проти позову від 12 жовтня 2017 року, відповідно знову ж таки до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, якою визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Позивач та відповідач є батьками ОСОБА_7, 22 квітня 2006 року та ОСОБА_8, 01 червня 2013 року. Вказане стверджується копією: свідоцтва про народження серії І-ИД № 027893 від 06 червня 2006 року, актовий запис № 1155, здійснений у відділі реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області; свідоцтва про народження серії І-ИД № 178609 від 19 червня 2013 року, актовий запис № 1334, здійснений у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, відповідно.

Діти проживають з матір'ю. Ця обставина також доказуванню не підлягає в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. (ч. 2 ст. 181 СК України)

Відповідно до частити 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

З системного аналізу вказаних норм СК України вбачається, що є два механізми виконання свого обовязку з утримання дитини тим із батьків, хто проживає окремо від неї. Це шляхом досягнення домовленості з іншим із батьків, або за рішенням суду.

У даному випадку, сам факт предявлення ОСОБА_1 до суду даного позову свідчить про те, що їй та відповідачу не вдалось досягти домовленості щодо визнання способу виконання останнім свого обов'язку з утримання дітей.

Чому це відбулось не має суттєвого значення для даної справи.

Суд вважає неспроможними посилання представника відповідача на відсутність спору у даній справі, оскільки неможливість досягти домовленості між батьками, по суті і породжує спір у якому той із них, з яким проживає дитина, може вважати, що його право є порушеним, а отже породжує дня нього можливістю звернення до суду за його захистом.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. (ч. 1 ст. 183 СК України)

Частина 2 статті 182 СК України передбачає, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. (частина 1 ст. 184 СК України)

Згідно вимог ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову <…>.

При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України суд врахував наступні обставини.

З копій платіжних доручень, квитанцій, листів та авіаквитків, наданих стороною відповідача, суд встановив, що ОСОБА_2 надає позивачу грошові кошти, не виключено, що на утримання дітей, забезпечує їх відпочинок.

Також, як вбачається з акту обстеження умов проживання від 14 вересня 2017 року, у місці де проживає позивач, створені усі належні умови для виховання та розвитку їх спільних дітей. Жодного із вказаних фактів ні позивача, ні її представник не заперечили.

Однак позивач вважає, що той рівень матеріальної допомоги, котру надає відповідач є недостатнім.

Оцінюючи фінансовий стан відповідача суд бере до уваги його податкову декларацію про майновий стан і доходи від 02 листопада 2017 року з якої вбачається, що сума його доходу за 2016 рік з вирахуванням податків та зборів ставила 980'525,89 грн. (1'170'194,05 172'151,25 17'516,91 = 980'525,89), тобто по 81'710,5 грн. в місяць.

Від такого доходу відповідача, та сума коштів, котру позивач просить стягувати з нього на утримання двох дітей становить приблизно 36,7 %, а тому суд не вважає її надміру високою.

Оцінивши усі вказані обставини в комплексі суд вважає, що позов підлягає до задоволення, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 30'000 грн. на місяць, по 15'000 грн. на кожну дитину, починаючи з моменту подачі позову та до досягнення кожною із дітей повноліття.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), рішення в частині стягнення аліментів на утримання дітей, за один місяць, слід допустити до негайного виконання.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути 640 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 141, 258, 259, 264, 265, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

позов задовольнити.

Стягувати із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, аліменти на дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 та сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, в твердій грошовій сумі в розмірі 30'000 (тридцять тисяч) грн., тобто по 15'000 (п'ятнадцять тисяч) грн. на кожну із дітей, щомісячно, починаючи з 16 травня 2017 року і до досягнення кожною із дітей повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави 640 (шістсот сорок) грн. судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному пунктом 15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СуддяОСОБА_9