Справа № 463/3241/17
Провадження № 2/463/468/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судових засідань: ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про стягнення страхового відшкодування, -

встановив:

26 червня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення з АТ «Київський страховий дім» невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 9 278,04 гривень, а також 1 000 гривень витрат за проведення незалежної експертизи, а всього 10 278,04 гривень, а також витрат на правову допомогу та судовий збір.

Позов мотивує тим, що 12 жовтня 2016 року на перехресті вул. Пасічної та вул. Голубця у м. Львові, відбулося зіткнення транспортних засобів за участю автомобіля марки «Toyota», номерний знак НОМЕР_1, що був під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Ford», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_3, що підтверджується постановою Личаківського районного суду м. Львова від 15 листопада 2016 року. На момент дорожньо-транспортної пригоди відповідальність ОСОБА_3 була застрахована відповідно до полісу страхування цивільно-правової відповідальності №АЕ/7779514, укладеного з відповідачем. 30 травня 2017 року відповідачем було виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 12 816,2 гривень. Позивач не погоджується з розміром виплаченого відшкодування. Для незалежного визначення розміру збитків позивачем було залучено незалежну спеціалізовану експертну організацію. Посилаючись на висновки вказаної організації звернулася з даним позовом до суду.

Автоматизованою системою документообігу суду 26 червня 2017 року для розгляду такої визначено суддю Лакомську Ж.І.

Ухвалою суду від 27 червня 2017 року відкрито провадження у даній справі.

21 лютого 2018 року АТ «Київський страховий дім» подано відзив на позов відповідно до якого в задоволенні такого просив відмовити у звязку з тим, що у товариства відсутній обовязок з відшкодування шкоди, а тому позивачу необхідно звернутися до винуватця дорожньо-транспортної пригоди на підставі статті 1194 ЦК України.

1 червня 2018 року здійснено повторний автоматизований розподіл даної судової справи у звязку з неможливістю судді Лакомської Ж.І. брати участь у розгляді справи.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 14 ЦПК України автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Стрепка Н.Л. для розгляду вказаної справи.

Ухвалою суду від 7 червня 2018 року справу прийнято до провадження суддею Стрепком Н.Л. та призначено у такій підготовче судове засідання.

В жодне з підготовчих судових засідань представник відповідача не зявився, подавав клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалами суду від 7 червня 2018 року та 11 липня 2018 року у даній справі було призначено підготовче судове засідання у режимі відеоконференції, однак представник відповідача у Шевченківський районний суд м. Києва для проведення такого жодного разу не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

25 жовтня 2018 року ухвалою суду підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_4, який діяв на підставі ордера серії ЛВ № 130530 від 20 вересня 2018 року в судове засідання не зявився, подав клопотання відповідно до кого розгляд справи просив проводити у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, у випадку неявки представника відповідача відносно ухвалення заочного рішення не заперечував.

Представник відповідач в судові засідання 23 листопада 2018 року та 3 грудня 2018 року не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце їх проведення, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши матеріали адміністративної справи 463/5066/16-п/, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Згідно довідки управління патрульної поліції у м. Львові №314787 про дорожньо-транспортну пригоду (том 1 а.с. 153) учасниками дорожньо-транспортної пригоди були: автомобіль марки «Ford Мondeo», реєстраційний номер НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_3, що належить ОСОБА_5, автомобіль марки «Toyota Yaris», реєстраційний номер НОМЕР_4, яким керувала ОСОБА_6 (дівоче прізвище позивача копія свідоцтва про шлюб том 1 а.с. 138), що належить ОСОБА_7 та автомобіль марки «Opel Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_5, яким керував ОСОБА_8, що належить ОСОБА_9.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 15 листопада 2016 року у справі № 463/5066/16-п встановлено, що ОСОБА_3 12 жовтня 2016 року о 16 год. 20 хв. на перехресті вулиць Пасічна-Голубця у місті Львові, керуючи автомобілем марки «Ford Mondeo», реєстраційний номер НОМЕР_2, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota Yaris», реєстраційний номер НОМЕР_1, у результаті чого останній здійснив зіткнення з автомобілем марки «Opel Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_6, завдавши автомобілям технічних пошкоджень, чим порушив п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху (том 1 а.с. 13).

На час розгляду справи вищеназвана постанова суду не скасована, а тому є чинною.

Частина 6 ст. 82 ЦПК України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З доданої до матеріалів справи копії полісу № АЕ/779514 від 2 березня 2016 року вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_7 була застрахована з 5 березня 2016 до 4 березня 2017 року (том 1 а.с. 12) з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну 100 000 гривень (том 1 а.с. 12).

18 жовтня 2016 року, позивач, діючи на підставі довіреності від імені власника транспортного засобу ОСОБА_7 направила відповідачу повідомлення про подію, що може бути визнана страховою, реєстраційний № 712-7943 (том 1 а.с. 14).

Вказане повідомлення про подію отримано відповідачем 26 жовтня 2016 року за вхідним № 1878 (а.с. 120).

20 жовтня 2016 року представником відповідача було здійснено огляд пошкодженого автомобіля, належного позивачу та складено акт огляду колісного транспортного засобу «Toyota Yaris» номерний знак НОМЕР_1 (том 1 а.с. 155).

Для визначення розміру заподіяної шкоди відповідачем залучено субєкта оціночної діяльності фізичну особою-підприємця ОСОБА_10. Повноваження щодо оцінки колісних транспортних засобів якого підтверджуються сертифікатом № 232/16 від 12 березня 2016 року строком дії з 21 березня 2016 до 21 березня 2019 року (том 1 а.с. 180).

Відповідно до підготовленого ним звіту № 33/54.11.16 від 16 листопада 2016 року про оцінку колісного транспортного засобу вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, завданого власникові «Toyota Yaris» номерний знак НОМЕР_1 в результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ склала 14 068,04 гривень (том 1 а.с. 169).

Для визначення розміру заподіяної шкоди позивачем замовлено проведення експертного автотоварозначного дослідження колісного транспортного засобу. 6 листопада 2016 року судовий експерт ОСОБА_11 на замовлення позивача склав висновок експертного автотоварозначого дослідження № 135. Відповідно до висновку судового експерта вартість відновлюваного ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «Toyota Yaris» після його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді 12 жовтня 2016 року, з врахуванням особливостей його стану та пошкоджень, які виявлені на момент огляду 20 жовтня 2016 року, в цінах станом на час проведення дослідження без врахуванням ПДВ становлять 22 094,24 гривень (том 1 а.с. 26). Повноваження щодо оцінки колісних транспортних засобів підтверджуються сертифікатом № 327/15 від 21 квітня 2015 року строком дії з 21 квітня 2015 до 21 квітня 2018 року (том 1 а.с. 49).

З урахуванням вказаного висновку позивач 15 грудня 2016 року звернулася до відповідача із заявою про відшкодуванням їй збитків в сумі 22 094,24 гривні, що складає вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля (том 1 а.с. 15).

31 березня 2017 року відповідачем було складено страховий акт та наказ (том 1 а.с. 184-185). Страхове відшкодування виплачено позивачу у розмірі 12 816,2 гривень, що відповідає встановленій вартості матеріальних збитків, заподіяних потерпілому з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу згідно звіту № 33/54.11.16 від 16 листопада 2016 року та за вирахуванням суми податку на додану вартість у розмірі 1 251,84 гривень. (том 1 а.с. 16, 186).

Таким чином, між сторонами виникли розбіжності у сумі вартості відновлюваного ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «Toyota Yaris», один із яких підтверджується звітом оцінювача, інший висновком судового експерта.

Відповідно до положень п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно з п.35.1. ст. 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

У відповідності до положень ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, обовязок страхової виплати обмежується сумою відновлення з урахуванням зносу та не перевищує ліміту відповідальності страховика.

Разом з тим, заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач посилається на відсутність у нього обовязку відшкодувати збитки в розмірі різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, що належить особі винній у завданні шкоди, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обовязок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказані аргументи відповідача ґрунтуються на правовому висновку Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 реєстраційний номер рішення 54083210.

Однак предметом цього позову є відшкодування вартості відновлюваного ремонту саме з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля. Позивач не звертався та не є предметом позову відшкодування різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей. Тобто у справі, яка була предметом розгляду Верховним Судом України спірні правовідносини дійсно склались на підставі ст. 1194 ЦК України та були відмінними від тих, які виникли між сторонами.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

У той час, як за змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України у справі № 6-34936св14 від 21 січня 2015 року.

Також відповідач посилається на окремі недоліки висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 135 від 6 листопада 2016 року. Однак суд вважає, що вказані відповідачем недоліки не впливають на зроблені висновки, а окремі не підтвердились. Так, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу з врахуванням особливостей його стану та пошкоджень, які виникли на момент огляду 20 жовтня 2016 року, вказана в цінах станом на час проведення дослідження (том 1 а.с. 26), а не на 4 серпня. Крім цього у висновку ціна вказана саме без врахування ПДВ. А згідно з п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобіву разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що огляд колісного транспортного засобу «Toyota Yaris» номерний знак НОМЕР_1 та складення протоколу №2405/16 від 20 жовтня 2016 року було проведено спеціалістом оцінювачем ОСОБА_12 (том 1 а.с. 155).

У той час, як звіт №33/54.11.16 від 16 листопада 2016 було складено субєктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 (том 1 а.с. 180).

Згідно п. 5.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

Таким чином, заперечення відповідача та його звіт про оцінку колісного транспортного засобу не спростовують вимоги позивача. Звіт складений оцінювачем без його особистого огляду не може бути покладеним в основу для спростування висновку експерта. Крім цього, вимоги позивача стосуються відшкодування вартості відновлюваного ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «Toyota Yaris» після його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді 12 жовтня 2016 року. Вказана вимога кореспондується з обовязком відповідача здійснити страхову виплату.

Твердження відповідача про те, що у нього відсутній обовязок з відшкодування різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей не спростовує вимоги позивача оскільки він звертається за відшкодуванням вартості відновлюваного ремонту саме з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля. Застосування статті 1194 ЦК України є передчасним, оскільки відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач сплатив страхове відшкодування однак в меншій сумі ніж вартість відновлюваного ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля.

Враховуючи наведене вище з відповідача слід стягнути в користь позивача 9 278,04 гривень суми невиплаченого страхового відшкодування вартості відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля.

При зверненні до суду позивач понесла судові витрати у розмірі 640 гривень судового збору, що підтверджено відповідною квитанцією від №186 від 21 червня 2017 року (том а.с. 4).

Згідно з ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Згідно квитанції від 20 жовтня 2016 року позивачем оплачено 1000 гривень за проведення експертизи (том 1 а.с. 1).

Відтак, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, понесені судові витрати у вигляді судового збору та витрат на проведення експертизи слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 82, 139, 141, 264, 265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про стягнення страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_2 9 278 (девять тисяч двісті сімдесят вісім) гривень 4 (чотири) копійки та 1 640 (одну тисячу шістсот сорок) гривень судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повне найменування (імя) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_2, місце проживання: 79014, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8.

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Артема, буд. 37/41, ідентифікаційний код юридичної особи 25201716.

Суддя: Стрепко Н.Л.