Провадження № 2/520/3095/18
Київський районний суд м. Одеси
У складі головуючого судді Калашнікової О.І.
при секретарі Шеховцевій О.В.
Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав,
Позивач звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стверджуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 до суду не з'явився, сповіщався судов за останнім відомим місцем проживання в м.Одесі, згідно довідки Адресно-довідкової служби ГУДМС України в Ожеській області не значиться зареєстрованим в м.Одесі та Одеській області, відзив на позов відповідач не надав.
Представник Київської райадміністрації, як органу опіки та піклування до суду не з'явився, надав заяву про вирішення спору за його відсутності і зазначив, що висновок Київської рай адміністрації про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_3 підтримує.
За згодою позивачевої сторони суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд вислухав позивача,вивчив матеріали справи і встановив наступне:
Шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_6 Розірвано 28.03.2007 року рішенням мирового судді судової ділянки №39 МО м.Сургут Хмао-Югра Тюменської області РФ. Від цього шлюбу ОСОБА_6 мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір'ю. ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року - актовий запис про смерть №322 від 08.01.2013 року, вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції.
Батько дитини- ОСОБА_2. 02.06.2010 року засуджений судом по кримінальним справам Мирзо-Улугбекського району м.Ташкент Республіки Узбекистан за вчинення кримінального злочину до 10 років позбавлення волі.
Позивач доводить, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов»язків у відношенні сина: з 2007 року батько не приймає участі у вихованні і утриманні дитини, не цікавиться долею сина, до 2013 року малолітній ОСОБА_4 перебував на утриманні і вихованні матері, а після смерті ОСОБА_7 вихованням і утриманням дитини переймається рідний дід хлопчика - ОСОБА_1 Розпорядженням Київської рай адміністрації №452 від 19.09.2012 року ОСОБА_1 призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. З 2013 року ОСОБА_4 проживає разом з дідом і бабою, які повністю виконують обов'язки з утримання і виховання дитини, піклуються про його фізичний, духовний, моральний розвиток.
На підтвердження позову позивачева сторона посилається на такі докази: довідку з місця проживання позивача, свідоцтво про народження ОСОБА_4, свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_6 і ОСОБА_2, копію вироку суду республіки Узбекістан щодо ОСОБА_2, розпорядження Київської рай адміністрації про призначення позивача опікуном над ОСОБА_4, довідку з місця навчання дитини, свідоцтво про смерть ОСОБА_7, висновок Київської рай адміністрації як органу опіки та піклування від26.03.2018 року про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_3.
Орган опіки та піклування висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав склав після пояснень неповнолітнього ОСОБА_4, наданих 09.11.2017 року на засіданні ради опіки та піклування. Дитина пояснила, що проживає разом з дідом і бабою, які виховують і піклуються про нього,що батька не пам'ятає і не бажає з ним ні спілкуватися ні бачитися.
При викладених обставинах суд вважає позов ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_3 обгрунтованим і підлягаючим задоволенню з наступних підстав:
У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, зобов'язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Частина 2 ст.59 Закону України "Про освіту" на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Одним із способів захисту інтересів неповнолітньої дитини є позбавлення батьківських прав того з батьків, хто неналежно виконує свої батьківські обов'язки. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З аналізу змісту норми закону (п.2 ч.1 ст.164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько (мати) не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст.150 СК України.
Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови №3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" надав такі роз»яснення: позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 цієї ж постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
В ході судового розгляду справи отримані достовірні відомості, які свідчать про навмисне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню та утриманню неповнолітнього сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки більше 10 років ОСОБА_2 не проявляє відносно дитини належної турботи та уваги, не приймає участі у його вихованні та утриманні, не піклується про стан здоров'я та розвитку, хоча зобов'язаний це робити (після звільнення з місць позбавлення волі відповідач з дитиною не спілкувався, не повідомив про своє місце знаходження).
Право позивача звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав передбачено ст.165 СК України. Ч.2 ст.166 СК України визначає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх його (відповідача) доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Керуючись ст.ст.259,263-265 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця Ставропольського краю РФ, громадянина Російської Федерації, позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_5.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина Російської Федерації (ІН невідомий, місце проживання невідоме, місце реєстрації невідоме) на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 листопада 2017 року до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_5
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м.Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за заявою відповідача, наданою протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Калашнікова О. І.