Сарненський районний суд
____________________________________________________________________
Справа №572/700/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

13 червня 2018 року Сарненський районний суд Рівненської області

одноособово суддя - Рижий О.А.

за участю секретаря судового засідання - Мороз Ю. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в м. Сарни справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми основного боргу за договором позики у розмірі 388100,77 грн., суму втрат від інфляції за весь час прострочення повернення позики у розмірі 29297,48 грн., три проценти річних від простроченої суми повернення позики 7746,60 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.12.2016 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики який був підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 Згідно даного договору позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в сумі 18700,00 доларів США 00 центів, а позичальник зобовязався повернути позику в порядку та на умовах, визначених договором. Позичальник зобовязувався повернути позивачу позику в термін до 02 грудня 2017 року. Також вони дійшли згоди, що повернення позики повинно здійснюватися щомісячно не пізніше 02 числа кожного наступного місяця рівними частинами. Договором визначено, що позичальник зобовязується повернути позикодавцю суму позики у гривнях в сумі еквівалентній 18700,00 доларів США за комерційним курсом продажу доларів США в банківських установах на день платежу. В договорі також було обумовлено те, що у випадку, якщо позичальник прострочить виконання зобовязання, тобто не поверне суму позики у встановлений договором термін, він зобовязаний сплатити суму основного боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідач не повернув усієї суми отриманої ним позики чим грубо порушено взяті на себе за договором зобовязання та норми чинного законодавства України. На неодноразові телефонні та усні звернення до відповідача з проханням добровільно повернути суму заборгованості за договором позики відповіді не отримано. Позичальником на день подання заяви повернуто 4076,00 доларів США. Позивач звертає увагу суду на те, що відповідачем усі платежі були здійсненні з порушенням умов договору, а саме в розмірі, що не відповідає договірному.

02.04.2018 року було відкрито провадження у справі і призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Оскільки до суду повернувся конверт без відмітки про отримання відповідачем ухвали та копії позовної заяви, судом 07.05.2018 року винесена ухвала про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Від представника позивача ОСОБА_4 адвокатське обєднання "Правничий Центр "Соломонс" надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника позивача, та розглянути справу за наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив.

Надіслана на адресу відповідача, зазначену в позові судова повістка повернулася до суду з позначкою на конверті "за закінченням терміну зберігання". Також на конверті зазначено, що відповідач 15.05.2018 року повідомлений по телефону про надходження судової повістки до суду. Виклик відповідача ОСОБА_2здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку за згодою позивача, на підставі наявних у справі даних та доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ст.1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 02.12.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за №922.

Відповідно до п.1 договору позики позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти в сумі 18700,00 доларів США, що на момент укладення договору за курсом Національного банку України еквівалентно сумі 479434,51 грн., а позичальник зобовязується повернути позику в порядку та на умовах визначених даним договором.

Сторони домовились, що проценти за даним договором не нараховуються. Даним пунктом договору передбачено, що грошові кошти передані позикодавцем і отримані позичальником в повному обсязі, про що свідчать підписи на цьому договорі.

На підставі ч.2 ст.1046 Цивільного кодексу України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Вказаним договором п.2 встановлений строк повернення позики, а саме до 02 грудня 2017 року.

Даний договір містить умови отримання позичальником грошей, у конкретній сумі, із зобовязанням їх повернути.

Пунктом 2 договору позики передбачено, що повернення позики буде здійснюватися щомісячно не пізніше 02 числа кожного наступного місяця рівними частинами. Відповідно до п.3 позичальник зобовязується повернути позикодавцю позику у гривнях в сумі еквівалентній 18700,00 доларів США за комерційним курсом продажу доларів США в банківських установах на день платежу.

Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Так, Верховний Суд України у своїй постанові по справі № 6-63цс13 від 18.09.2013 р. зазначив, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Наданий позивачем, як доказ укладеного договору, договір позики свідчить про те, що він відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі, і приймається судом, як доказ, який вказує на факт наявності боргу відповідача перед позивачем.

Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета доказування.

Відповідач ОСОБА_2 доказів, які б вказували на виконання останнього своїх зобов'язань за договором позики, суду не надав.

Згідно із ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу.

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За приписами ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Проте відповідач до теперішнього часу не виконав свої зобовязання перед позивачем за згаданим договором позики від 02.12.2016 року щодо повернення суми позики.

Позивачем надано копії банківських виписок на підтвердження повернутих позичальником сум. Із розрахунку який міститься в матеріалах справи, відповідачем повернуто 4069 доларів США.

За приписами ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Пунктом 3 Договором позики передбачено, що позичальник зобовязується повернути позикодавцю позику у гривнях в сумі еквівалентній 18700,00 доларів США за комерційним курсом продажу доларів США в банківських установах на день платежу, що відповідає положенням статті 533 ЦК України щодо встановлення іншого порядку умовами договору.

Сума заборгованості становить 14631 доларів США, що еквівалентно сумі в гривнях 388100,77 грн.

Також п.5 договору позики передбачено, що якщо позичальник прострочить виконання зобовязання, тобто не поверне суму позики у встановлений до договору термін, він зобовязаний сплатити суму основного боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.

Разом з тим у випадку порушення грошового зобовязання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Вказану правову позицію висловлено Верховним судом України у справі за № 6-284цс17.

Враховуючи ті обставини, що позика відбувалась саме в іноземній валюті, а не в національній валюті України - вимоги позивача щодо стягнення з відповідача індексу інфляції та 3 відсотків річних за прострочення зобов'язання є безпідставними, а тому такими, що не підлягають до задоволення.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 02.01.2017 року по 02.12.2017 року, однак даний період не відноситься до періоду прострочення зобовязання, оскільки боржник згідно умов договору мав повернути кошти в термін до 02.11.2017 року.

З огляду на наведене, позов ОСОБА_1. підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які він поніс у звязку з розглядом справи.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивачем до матеріалів справи долучений договір №22/02/18 про надання йому правової допомоги від 22.02.2017 року де відповідно до п.3.1 його ціна становить 10000 грн. Також представником позивача долучено акт №1 здачі-прийняття наданих послуг від 25.05.2018 року, а саме адвокатським обєднанням була надана правова допомога, вартість даних послуг становить 10000 грн. На підтвердження того, що позивач оплатив послуги правової допомоги суду надане платіжне доручення №1249В31А67 від 25.05.2018 року згідно якого ОСОБА_1 оплатив юридичні послуги згідно договору №22/02/18 від 22.02.2017 року на рахунок АО «Правничий центр Соломонс».

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, підлягають також стягненню з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір.

Таким чином, оскільки суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково - стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, пропорційно до задоволених вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст.526,533, 625, 1049 ЦК України, ст.ст.141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії СР №011345, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 ( проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2) суму основного боргу за договором позики у розмірі 388100 (триста вісімдесят вісім тисяч сто гривень) 77 коп.

У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 29297,48 грн. індексу інфляції та 7746 ,60 грн. - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання - відмовити, за безпідставністю заявлених вимог.

Стягнути ОСОБА_2 (зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії СР №011345, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 ( проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_4) судові витрати за надання правової допомоги 9120 (девять тисяч сто двадцять) гривень, та судовий збір в сумі 3877 ( три тисячі вісімсот сімдесят сім) гривень 32 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Сарненський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У випадку неподання заяви про перегляд заочного рішення чи апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після закінчення строку на їх подання.

Суддя О.А. Рижий