ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 року

м.Суми

Справа №591/5195/17

Номер провадження 22-ц/788/1089/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 квітня 2018 року ухваленого у складі судді Бурди Б.В. в м. Суми,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду та свої вимоги мотивував тим, що він перебував у шлюбі з відповідачем, який було розірвано за судовим рішенням від 20 грудня 2005 року. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 червня 2006 року у цивільний справі № 2-1493/06 з нього, на користь колишньої дружини ОСОБА_2, стягнуті аліменти в розмірі 1/10 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи стягнення з 21 березня 2006 року. Рішенням суду від 07 травня 2012 року, яке набрало законної сили 14 червня 2012 року, стягнення аліментів з нього на користь відповідача припинено. З довідок отриманих з пенсійних органів він дізнався, що за період з березня 2006 року по червень 2012 року йому було нараховано 221 383 грн. 54 коп. пенсії, з якої утримано аліменти на утримання відповідача у розмірі 29 382 грн. 04 коп. замість 21 779 грн. 85 коп. Зазначає, що за період стягнення аліментів відповідач безпідставно отримала 7 602 грн. 20 коп. Зазначив, що на час прийняття рішення про стягнення з нього аліментів взагалі були відсутні підстави для їх стягнення, оскільки він не мав сплачувати аліменти на утримання відповідача, оскільки відповідач отримувала пенсію, розмір якої перевищував прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність, а отже не потребувала матеріальної допомоги. Вважає, що вказані кошти в сумі 29 382 грн. 04 коп. безпідставно набуті відповідачем, а тому на підставі ст. 1212 ЦК України відповідач має їх повернути. Тому просив стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти в сумі 29 382 грн. 04 коп., а також 3 % річних.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 квітня 2018 року відмовлено позивачу в задоволенні його позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 посилаються на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права, просять рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3, пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі раніше перебували у шлюбі, який було розірвано.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 червня 2006 року у цивільний справі № 2-1493/06 з ОСОБА_1 стягнуті аліменти на користь колишньої дружини ОСОБА_2 в розмірі 1/10 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи стягнення з 21 березня 2006 року.

ОСОБА_1 неодноразово звертався з позовами до Зарічного районного суду м. Суми про припинення стягнення з нього аліментів, встановлених рішенням суду від 20 червня 2006 року. Останній раз із зазначеним позовом він звернувся у листопаді 2009 року, та рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 вересня 2010 року в задоволенні позову йому було знов відмовлено з тих підстав, що він не надав суду доказів в обґрунтування своїх вимог та не довів, що у зв'язку із зміною обставин щодо його майнового стану він не в змозі сплачувати аліменти на користь своєї колишньої дружини. Зазначене рішення суду було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 10 листопада 2011 року, та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 січня 2012 року.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07 травня 2012 року у справі 2/1805/1226/2012 задоволено позов ОСОБА_1 та припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_2, що стягнуті за судовим рішенням від 20 червня 2006 року.

Зі змісту рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 травня 2012 року та ухвали Апеляційного суду Сумської області від 14 червня 2012 року вбачається, що підставою для прийняття рішення про припинення стягнення аліментів стало те, що майновий стан сторін змінився з моменту розгляду справи. Зокрема, ОСОБА_2 перестала потребувати матеріальної допомоги, ОСОБА_1 став особою з інвалідністю, окрім того, у нього на утримання перебуває неповнолітня донька.

Позивач вважає безпідставно отриманими відповідачем усі стягнуті з нього за судовим рішення кошти, як він зазначає в розмірі 29 382 грн. 04 коп.

При цьому, додатково посилається на те, що з нього було стягнуто більше ніж 10% його доходу. Оскільки у спірний період йому було нараховано 221383,54 грн., пенсії, а стягнуто на користь відповідача 29382,04 грн. аліментів, замість 21 779,84 грн.

Згідно ч 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що грошові кошти у сумі 7 602 грн. 20 коп. були незаконно отримані ОСОБА_2 є недоведеними.

З Довідки Сумського міського управління юстиції від 15 жовтня 2009 року № 9 - 5 вбачається, що ОСОБА_1 мав заборгованість в сумі 6 272 грн. 50 коп. перед ОСОБА_2 згідно виконавчого листа № 2-9, який був виданий Зарічним районним судом м. Суми 29 травня 2008 року. Отже, твердження позивача, що вказані кошти були з нього стягнуті саме в рахунок аліментів на користь відповідача є необґрунтованими і не спростовують висновків суду (а.с. 38).

Також, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що усі утримання, що були проведені з його пенсії та зазначені у наданих позивачем довідках, були здійсненні саме на підставі судового рішення від 20 червня 2006 року.

Позивачем не було доведено в суді те, що відомості про відрахування по виконавчому листу, які є у Довідках банку є саме відрахуваннями згідно виконавчого листа виданого на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 червня 2006 року.

Безпідставними є і посилання позивача про взагалі незаконне стягнення з нього аліментів, оскільки таке стягнення здійснювалося на підставі судового рішення, яке набрало законної сили і було обов'язковим для виконання на всій території України.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Враховуючи, що розмір заявлених вимог не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 01 січня 2018 року: 1762 х 100 = 176 200) дана справа визнається колегією суддів згідно ч. 6 ст. 19 ЦПК України як малозначна, а тому постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук