ЄУН № 337/3960/17
Справа № 2/337/110/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2018 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

за участю секретаря Куліш Л.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів,

,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

У позові вказав, що на обліку в службі (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з 06.11.2016 року перебуває малолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, як такий, що опинилися в складних життєвих обставинах. Батько дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, мати малолітного ОСОБА_3, відбуває покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України. За інформацією наданої ЗЗНВК «Злагода» ЗМР від 18.04.2017 року, батько дитини ОСОБА_2, жодного разу не з'явився у школі де навчається дитина, зі слів старшої сестри ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, батько не приймає участі у виховані дитини, матеріально не допомагає. Вихованням дитини займається дід ОСОБА_6 та старша сестра ОСОБА_5 Спеціалісти відділу неодноразово надсилали запрошення ОСОБА_2, щодо його явки, але це не дало позитивного результату. 04.04.2017 року спеціалістами відділу по Хортицькому району СУСД ЗМР було здійснено вихід за місцем проживання батька з метою обстеження умов проживання, двері відчинив ОСОБА_2, який перебував в стані алкогольного сп'яніння та поводив себе агресивно. За час перебування дитини на обліку у відділі, батько до відділу з'явився один раз 11.04.2017 року та пояснив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_4 та не має змоги його забезпечувати матеріально.

Оскільки батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, просить позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з ОСОБА_2, на користь особи чи установи, на утриманні, якої буде знаходитися дитина, аліменти у твердій грошовій сумі 888 грн. 50 коп. щомісяця з індексацією, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позов подано до суду до 15 грудня 2017 року, тобто до набрання чинності Законом України №2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року (надалі Закону №2147-VІІІ), тому відповідно до п. 9 розділу ХІІІ „Перехідні положення" ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судове засіданні представник позивача не з'явився, надав суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, у судове засідання неодноразово не з'явився, поважну причину не явки суду не повідомив, про слухання справи сповіщався належним чином, шляхом надсилання рекомендованими листами на адресу реєстрації судових повісток, копії позову та додатків до нього, але він тривалий час не з'являвся у відділення зв'язку за отриманням повісток та інших документів, про що на поштовому конверті зроблено відповідний запис, та вони повернуті суду.

Як вбачається з довідки адресно-довідкового підрозділу УДМС в Запорізькій області від 19.04.2017 року, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, саме за цією адресою відповідач повідомлявся про слухання справи.

У відповідності до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємця - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася, направила на адресу суду письмові пояснення, якими підтвердила, що батько дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 дитиною не займається з 2014 року, матеріально не допомогає. Не заперечує проти позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Стаття 68 Конституції України зобов'язує кожного неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст.. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва народження НОМЕР_1 від 09.04.2009 року, ОСОБА_4, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, його батьками записані ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а.с. 4).

Відділом Хортицького району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради здійснювалося обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2, про що складений акт № 01-26/1967 від 08.11.2016 року (а.с. 8).

Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_2 на ім'я начальника відділу по Хортицькому районут служби управління у справах дітей ЗМР, він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району №01/01-11/1035 від 28.09.2017 року, про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, відносно малолітнього ОСОБА_4, орган опіки та піклування, керуючись інтересами дитини, дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав та вважає, що на сьогоднішній день є підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, відносно малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12-13).

Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини (ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно з положеннями ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

При цьому, вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав встановлено ч. 1 ст. 164 СК України, за змістом якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з п. 15 постанови Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно зазначених норм права, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно дитини.

Проте, між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над застосуванням такого крайнього заходу впливу на відповідача, як позбавлення його батьківських прав.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При ухваленні даного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позовні вимоги в частині позбавлення відповідача ОСОБА_2, батьківських прав є обґрунтованими, доведеними, тому підлягаючими задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на користь особи чи установи, на утриманні, якої буде знаходитися дитина, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Згідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Сімейні права є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Якщо дитина або особа, дієздатність якої обмежена, не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки, опікун або самі ці особи за допомогою батьків чи піклувальника(ст.14 СК України).

Як передбачено у ст. 245 СК України, якщо дитина постійно проживає у дитячому закладі або закладі охорони здоров'я, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію закладу.

В свою чергу, Орган опіки та піклування контролює умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку або піклування (ст.246 СК України).

Порядок стягнення аліментів, та інших коштів на дитину, яка перебуває у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, регулюється положеннями ст. 193 Сімейного кодексу України.

Виходячи з положень ч.2 та ч.3 ст.193 Сімейного кодексу України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах.

За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Таким чином, суд враховує, що цивільно-процесуальним кодексом України не передбачено ухвалення рішення на майбутнє, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що за відсутності визначеної в установленому законодавством порядку конкретної особи та/або відповідного органу, під опіку якого буде передана дитина, унеможливлює виконання рішення суду про стягнення аліментів, або зробить неможливим його виконання в цій частині.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району щодо стягнення з ОСОБА_2,аліментів на користь особи чи установи, на утриманні, якої буде знаходитися дитина, передчасні і задоволенню не підлягають.

Крім того, у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст.258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_6, проживає за адресою: АДРЕСА_1), батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 1600 грн..

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено судом 28.03.2018 року.

Суддя: Г.Є. Гнатик