Ленінський районний суд м.Харкова
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 грудня 2018р. Справа № 642/5788/18; Провадження №2-о/642/249/18
Суд у складі: Головуючого судді Секретаря Євтіфієв В.М.; Пшенична Т.М.;

За відсутності заявників ОСОБА_3, ОСОБА_4, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, заінтересованої особи - Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, повідомлених про день та час розгляджу справи;

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4; заінтересована особа: Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

Звертаючись до суду заявник вимагає встановити факт який має юридичне значення, а саме:

- що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився у м. Харкові, має німецьке походження;

- що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який народився у м. Харкові, має німецьке походження;

- внести зміни в актовий запис № 13039 від 30.12.1969 року про народження ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, складений Палацом новонароджених у м. Харкові, в графі «національність батька» вказати - «німець» замість «українець»;

- внести зміни в актовий запис №1073 від 16.02.1991 року про народження ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2, складений Палацом новонароджених у м. Харкові, в графі «національність батька» вказати - «німець» замість «українець».

В обґрунтування змісту заявлених вимог заявники вказують: ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харкові народився ОСОБА_4. Його батьками є: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим Палацом новонароджених в м. Харкові.

У свідоцтві про народження ОСОБА_4, допущена помилка в національності батька, а саме національність ОСОБА_5 зазначено як «українець» замість правильного «німець».

Батьками ОСОБА_5 є: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим Дергачівським п/с, Дергачівського району, Харківської обл.

У свідоцтві про народження ОСОБА_5 вказана національність батька, а саме національність ОСОБА_7 зазначено як «німець».

В копії архівної довідки № 88897 з Федерального архіву Федеративної Республіки Німеччини вказано, що ОСОБА_7 за етнічним походженням був німцем, про шо зазначено на сторінці «Встановлення німецького походження» (нім. «Feststellung der Deutschstammigkeit»); нотаріально завірений переклад архівної довідки.

Побоюючись репресій і переслідувань з боку радянської влади справжню національність ОСОБА_5 не вказував.

ОСОБА_5 виховувався відповідно до німецьких традицій, підтримував близькі стосунки з родичами німцями і вважав себе німцем.

Оскільки ОСОБА_5 відчував утиски та зневажливе ставлення до себе, як представник німецького народу, тому був змушений всіляко приховувати факт належності до німецької національності.

Все своє життя ОСОБА_5 відносив себе до німецької громади, однак не приділяв уваги оформленню документів, боявся відрізнятись на фоні всіх своєю національністю.

Оскільки в свідоцтві про народження ОСОБА_4 допущена помилка національності батька, ОСОБА_4 вважає за можливе встановлення в судовому порядку його німецького походження по лінії батька ОСОБА_5.

ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4, що підтверджується: свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданим Палацом новонароджених в Харкові, ОСОБА_3 вважає за можливе встановлення в судовому порядку його німецького походження по лінії діда ОСОБА_5.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вважають, що вони мають право на відновлення своєї національної належності, як це передбачено Законом України «Про національні меншини» і що встановлення такого факту не порушує права та інтереси третіх осіб.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вважають, що також є підстави внести зміни:

- в актовий запис № 13039 від 30.12.1969 року про народження ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Харкові, складений Палацом новонароджених, в графі «національність батька» вказати - «німець» замість «українець».

- в актовий запис № 1073 від 16.02.1991 року про народження ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Харкові, складений Палацом новонароджених, в графі «національність батька» вказати - «німець» замість «українець».

Дослідив та оцінив в сукупності докази матеріалів справи, судом встановлені наступні факти та обставини:

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Вимогами статті 12 ч.3 ЦПК України визначено: Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вимоги статті 13 ЦПК України: Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд вважає доведеним, що батьками ОСОБА_4 є: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим Палацом новонароджених в м. Харкові.

Крім того, доведено той факт, що Батьками ОСОБА_5 є: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим Дергачівським п/с, Дергачівського району, Харківської обл.

У свідоцтві про народження ОСОБА_5 вказана національність батька, а саме національність ОСОБА_7 зазначено як «німець».

В копії архівної довідки № 88897 з Федерального архіву Федеративної Республіки Німеччини вказано, що ОСОБА_7 за етнічним походженням був німцем, про шо зазначено на сторінці «Встановлення німецького походження» (нім. «Feststellung der Deutschstammigkeit»); нотаріально завірений переклад архівної довідки.

Оскільки в свідоцтві про народження ОСОБА_4 помилково зазначена національність батька: ОСОБА_4 вважає за можливе встановлення в судовому порядку його німецького походження по лінії батька ОСОБА_5.

Суд також вважає доведеним, що ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4, що підтверджується: свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданим Палацом новонароджених в Харкові, ОСОБА_3 вважає за можливе встановлення в судовому порядку його німецького походження по лінії діда ОСОБА_5.

З метою відновлення своєї дійсної національності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зверталися до відділу реєстрації актів цивільного стану щодо внесення змін до актового запису про народження щодо національності, однак їм зазначили, що така зміна національності не входить до компетенції відділів РАЦС і це питання можливо вирішити тільки у судовому порядку.

У постанові Пленуму Верховного суду України від 07 липня 1995 року «Про практику розгляду судами справ щодо встановлення неправильності запису в актах громадського стану» зазначено, що суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану як у випадках невиправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків).

Згідно зі ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розі української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України.

Згідно п. 3 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються права корінних народів і національних меншин.

Статтею 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09 грудня 1997 року № 703/97-ВРвстановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09 грудня 1997 року № 703/97-ВР, кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в цій Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими.

Частиною 1 статті 11 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09 грудня 1997 року № 703/97-ВР визначено, що сторонни зобов'язуються визнавати за кожною особою, яка належить до національної меншини, право використовувати своє прізвище (по батькові) та ім'я мовою меншини, а також право на їх офіційне визнання, відповідно до умов, передбачених у їх правових системах.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25 червня 1992 року N 2494-XII, відносини, які виникають з приводу реалізації громадянами України прав і свобод, пов'язаних з їх належністю до національних меншин, регулюються Конституцією України, цим Законом, прийнятими на їх підставі іншими законодавчими актами, а також міжнародними договорами України.

Разом з тим, відповідно до ст. 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25 червня 1992 року N 2494-XII, до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Нормами ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25 червня 1992 року N 2494-XII, визначено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

У відповідності з вимогами ст.ст. 269, 270, 300 Цивільного кодексу України право на національність є особистим немайновим правом.

Відповідно до ст. 269 Цивільного кодексу України особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом, а відповідно до ст. 271 Цивільного кодексу України, зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері приватного життя.

Статтею 300 Цивільного кодексу України закріплено, що фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способі впрояв усвоєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Починаючи з 1992 року на підставі постанови Верховною Радою України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтва про народження» від 26 червня 1992 року № 2503-XII діючим законодавством України не передбачено визначення національності фізичної особи - громадянина України, тобто з прийняттям вказаної постанови з паспорту громадянина України та свідоцтва про народження була виключена графа про національність.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразків книг реєстрації актів цивільного стану та описів бланків свідоцтв, що видаються державними органами реєстрації актів цивільного стану» від 12 вересня 2002 року № 1367, яка в наступному втратила силу в зв'язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2010 року № 1025 в новій редакції, була виключена графа про національність фізичної особи.

Тобто, на даний час нормативними актами України не передбачене можливість визначення персональної національності громадян України удокументі який посвідчує таку особу.

Частина 1 ст. 315 Цивільного-процесуального кодексу України встановлює перелік фактів, що підлягають розгляду судом, при цьому ч. 2 вказаної статті передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення ос обистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з абз. 3 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановити факти, які і за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав.

Отже, факт німецького походження ОСОБА_4 та ОСОБА_3 породжує правові наслідки для впорядкування документів, для реалізації особистих прав - підтвердження німецького походження їх роду, цей факт має юридичне значення, а ситуація що склалась, позбавляє їх права скористатись своїми правами на ідентифікацію своєї національності, на повноправну участь у німецьких національно-культурних товариствах і об'єднаннях, приймати участь у заходах, святах, пов'язаних з німецькою культурою.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та факти, вимоги щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 258-260, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4; заінтересована особа: Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, задовольнити повністю.

Вважати, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився у м. Харкові, має німецьке походження.

Вважати, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який народився у м. Харкові, має німецьке походження.

Внести зміни в актовий запис № 13039 від 30.12.1969 року про народження ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, складений Палацом новонароджених у м. Харкові, в графі «національність батька» вказати - «німець» замість «українець».

Внести зміни в актовий запис №1073 від 16.02.1991 року про народження ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2, складений Палацом новонароджених у м. Харкові, в графі «національність батька» вказати - «німець» замість «українець».

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі Апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення або виклику учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільно-процессуального кодексу України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського Апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.М.Євтіфієв