Ухвала

03 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 235/2854/17

провадження № 61-47416ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 серпня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 23 жовтня

2018 року в справі за позовом акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 182 619,53 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного кредитного договору від 27 грудня 2012 року № 7846 ОСОБА_2 був наданий кредит у розмірі 138 000,00 грн зі сплатою 18,0 % річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення 24 грудня 2021 року. Банком всі зобов'язання за кредитним договором були виконані належним чином. Як поручитель за виконання ОСОБА_2 зобов'язань виступив

ОСОБА_1, який відповідно до договору поруки від 27 грудня

2012 року № 7846/1 на підставі статті 554 ЦК України повинен нести солідарну відповідальність. Внаслідок порушення умов договору станом на 13 березня 2017 року у відповідача перед банком утворилась заборгованість у розмірі 182 619,53 грн, з яких: 111 166,62 грн ? тіло кредиту, 50 014,35 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, інфляційне збільшення заборгованості - 18 342,36 грн, три проценти річних від прострочених сум заборгованості - 3 096,20 грн. АТ «Ощадбанк» просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитом в розмірі 182 619,53 грн та понесений судовий збір в розмірі 2 739,29 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від

06 серпня 2018 року позовні вимоги АТ «Ощадбанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь

АТ «Ощадбанк» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором від 27 грудня 2012 року № 7846 в розмірі

18 2371,88 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Донецького апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від

06 серпня 2018 року залишено без змін.

20 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 серпня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким встановити суму стягнення з ОСОБА_1 у розмірі 6 312,25 грн, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев'ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено що з 01 січня 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 762,00 грн.

Предметом спору в даній справі є стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості в за кредитним договором у розмірі 182 619,53 грн.

Справа № 235/2854/17 є незначної складності, ціна позову в якій не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто справа є малозначною в силу своїх властивостей та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, при цьому Верховний Суд враховує характер правовідносин у яких виник спір, предмет та ціну позову.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від

19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня

2018 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 серпня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року в справі за позовом акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило