Справа № 191/4170/17
Провадження № 2/191/1794/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Матіяш С.К.,

за участю секретаря Якимчук Я.С.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що за рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 17.10.2017 року з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітків, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 31.10.2002 року по справі №2-572/2002 з нього утримуються аліменти на користь відповідача ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ? частини всіх видів заробітків, але неменше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Утримувані з нього аліментів загалом становлять ? з всіх видів заробітку, що перевищує встановлену законом частку виплат на двох дітей, а саме 1/3. У звязку з вищезазначеним просить загальний розмір аліментів, утримуваних з нього за рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 17.10.2017р.на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітків, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та за рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 31.10.2002 року на користь відповідача ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітків, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач у судове засідання не зявився, подав суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, надала заяву в якій просить справу розглядати без її участі, проти задоволення позову не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась за невідомих суду причин, хоча про день та час слухання справи повідомлялась належним чином.

Відповідно п. 9 ч. 1 розділу XIII (Перехідні положення) ЦПК України в редакції, яка чинна станом на 15.12.2017 року (надалі ЦПК України), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону №2147-VIII, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти з початком роботи Верховного суду, тобто з 15 грудня 2017 року, передбачених новим ЦПК України у редакції Закону №2147-VIII.

У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження.

За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов'язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст.ст.12,13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.10.2017 року позивач сплачує аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення нею повноліття(а.с.3-4).

З виконавчого листа який був виданий Синельниківським міським судом по справі 2-572/2002, 31.10.2002 року вбачається, що за рішенням Синельниківського міського суду позивач сплачує аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення нею повноліття(а.с.6).

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно абз. 3 ст. 7 до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень;

Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто не може бути меншим ніж 930 гривень.

Положення частини 1статті 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Аналіз статті 192 Сімейного кодексуУкраїни свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов'язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача у відповідності до статті 81 ЦПК України.

Однак, позивачем на обґрунтування заявлених ним вимог щодо зменшення розміру стягуваних аліментів будь-яких відповідних доказів зміни матеріального становища чи сімейного стану, погіршення здоров'я, перебування його в тяжкому матеріальному становищі, суду не надано.

Статтею 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184цього Кодексу.

Суд також приймає до уваги положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до якої кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Окрім того, за змістом статті 192 Сімейного кодексу України у системному зв'язку із положеннями статті 182 Сімейного кодексу України, при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, що стягуються на користь неповнолітньої дитини, суд зобов'язаний виходити з пріоритету інтересів дитини. З цією метою необхідно врахувати всі істотні обставини.

Поряд з цим, судом встановлено, що позивач є працездатною особою, стан його здоров'я задовільний, а тому у нього не існує перешкод для виконання ним обов'язку по утриманню власних дітей у повному обсязі і сплати аліментів в мінімальному розмірі, встановленого законодавством України.

Будь-яких відповідних доказів перебування позивача в тяжкому матеріальному становищі, суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, те, що матеріальне становище платника аліментів не змінилося, оскільки позивачем не надано до суду доказів на підтвердження перебування його в тяжкому матеріальному становищі, виходячи з пріоритету інтересів дитини, враховуючи її потреби, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів, у зв'язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно дост.141 ЦПК України, судовий збір слід покласти на позивача та не відшкодовувати.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76, 80, 81, 89, 141, 223, 263, 265 ЦПК України, ч.1 ст. 192 СК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Суддя: ОСОБА_6