АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2018 року м. Київ

Справа 757/65714/17-ц

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Поліщук Н.В., Шкоріної О.І.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Компанії Дорко Ко., ЛТД на ухвалу Печерського районного суду м. Києва постановлену під головуванням судді Підпалого В.В. 06 листопада 2017 року у м. Києві, в справі за позовом Компанії Дорко Ко., ЛТД до відповідачів: ОСОБА_3, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України,-

В С Т А Н О В И В

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.11.2017 в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову у справі за вищевказаним позовом - відмовлено.

№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/4253/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погодилась із судовим рішенням Компанія Дорко Ко., представником до суду подано апеляційну скаргу, в якій наголошується на тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що у ОСОБА_3 є можливість передання прав на торговельну марку за свідоцтвом України № 54552 від 17.10.2005 іншій особі до вступу рішення Печерського районного суду м. Києва в законну силу, що зробить неможливим виконання рішення суду, оскільки власником спірного свідоцтва буде інша особа, а не ОСОБА_3 Крім того, відповідач може скористатися правом, наданим йому ст. 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», а саме, відмовитися від свідоцтва України № 54552 від 17.10.2005 на знак для товарів і послуг в будь-який час повністю або частково, і в разі такої відмови, як випливає зі ст. 22 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», ніхто інший, крім колишнього власника свідоцтва не має право на повторну реєстрацію знаку протягом трьох років після припинення дії свідоцтва. Тобто вказані дії можуть привести до неможливості виконання рішення суду, оскільки власником чи власниками спірного свідоцтва до вступу рішення в законну силу, може бути інша особа чи особи. Вищевикладене дає усі підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у спосіб, який просив представник позивач, не лише утруднить, а й взагалі унеможливить виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, скаржник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України(в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

А отже Апеляційний суд м. Києва є компетентним судом щодо розгляду даної справи.

В судовому засіданні представник позивача Бойчук О.Я. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, судові повістки про час та місце розгляду справи не отримувала, оскільки останні поверталися до суду з поштовою відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Разом зцим, ОСОБА_3 отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію апеляційної скарги, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення (а.с. 48), а тому про наявність справи в провадженні апеляційного суду була обізнана, і мала можливість отримати інформацію про час та місце розгляду справ з відкритих джерел.

Представник Міністерстваекономічного розвитку і торгівлі України про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою наявною в матеріалах справи (а.с. 62). За таких обставин колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями ст.ст. 371, 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що у листопаді 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про дострокове припинення дії свідоцтва України на знак для товарів і послуг, в якому просив достроково припинити дію свідоцтва України №54552 від 17.10.2005 на знак для товарів і послуг «DORCO» повністю; зобов'язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг про припинення дії свідоцтва України №54552 від 17.10.2005 повністю та опублікувати відповідні відомості в офіційному бюлетні «Промислова власність».

Разом із позовом, представником позивача було подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони Міністерству економічного розвитку і торгівлі України провадити дії щодо внесення змін до реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг щодо свідоцтва України №54552 від 17.10.2005, власником якого є ОСОБА_3, а саме: стосовно передачі третім особам повністю або частково права власності (користування) на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України щодо дострокового припинення дії свідоцтва на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 54552 від 17.10.2005 за заявою власника повністю або частково до набрання рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі законної сили; а також заборонити ОСОБА_3 (01015, АДРЕСА_1) передавати повністю або частково права власності (користування) на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 54552 від 17.10.2005, а також відмовлятися повністю чи частково від знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України № 54552 від 17.10.2005 до набрання рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі законної сили.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у спосіб, який просить представник позивача, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не вважає за можливе.

Згідно із змістом ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 має можливість здійснити передачу прав на оспорюваний знак іншим особам, що ускладнить розгляд справи, так як мають бути залучені всі особи прав яких можк стосуватися судове рішення.

Заборона відмови від знаку для товарів і послуг, зумовлена тим, що в силу ст. 22 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» за колишнім власником протягом трьох років залишається пріоритетне право реєстрації. Тобто в такому випадку унеможливлюється розгляд справи у зв'язку з відсутністю предмету спору, проте залишаються перепони для інших осіб щодо здійснення реєстрації такого знаку для товарів і послуг.

Вимоги щодо Міністерства економічного розвитку і торгівлі України є похідними від вимог щодо відповідача ОСОБА_3, і направлені виключно на реалізацію заборони відносно неї, і не порушують прав цього відповідача.

Беручи до уваги вищевикладене, зміст позовних вимог та предмет спору, колегія суддів приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 передавати повністю або частково права власності (користування) на оспорюваний знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 54552 від 17.10.2005, а також відмовлятися повністю чи частково від знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України № 54552 від 17.10.2005 до набрання рішенням законної сили, заборони Міністерству економічного розвитку і торгівлі України провадити дії щодо внесення змін до реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг щодо свідоцтва України №54552 від 17.10.2005, власником якого є ОСОБА_3, а саме: стосовно передачі третім особам повністю або частково права власності (користування) на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України щодо дострокового припинення дії свідоцтва на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 54552 від 17.10.2005 за заявою власника повністю або частково до набрання рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі законної сили може призвести до зміни чи збільшення кола осіб, які порушують права позивача, що, в свою чергу, ускладнить розгляд даної справи через необхідність залучення таких осіб до розгляду справи або унеможливить виконання рішення суду.

Отже, обрані позивачем заходи забезпечення позову безпосередньо співвідносяться з предметом позову, існує конкретний зв'язок між заходами забезпечення позову і предметом позову, а тому вказані заходи забезпечення позову спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

За таких обставин, враховуючи предмет позову та характер правовідносин, які виникли між сторонами, колегія суддів вважає, що заходи забезпечення позову про вжиття яких просив позивач є співмірними із заявленими вимогами, а невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду першої інстанції у випадку задоволення позову.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні заяви Компанії Дорко Ко. про забезпечення позову

підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення.

Отже вимоги апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене та вимоги ч. 2 ст. 376 ЦПК України, апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу і скасовує ухвалу суду першої інстанції з постановленням нового судового рішення про задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу КомпаніїДорко Ко., ЛТД - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року - скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву Компанії Дорко Ко., ЛТД про забезпечення позову - задовольнити.

- заборонити ОСОБА_3 (01015, АДРЕСА_1) передавати повністю або частково права власності (користування) на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 54552 від 17.10.2005, а також відмовлятися повністю чи частково від знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України № 54552 від 17.10.2005 до набрання рішенням Печерського районного суду м. Києва у зазначеній справі законної сили.

- заборонити Міністерству економічного розвитку і торгівлі України провадити дії щодо внесення змін до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо свідоцтва України № 54552 від 17.10.2005, власником якого є ОСОБА_3 (01015, АДРЕСА_1), а саме: стосовно передачі третім особам повністю або частково права власності (права користування) на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 54552 від 17.10.2005, щодо дострокового припинення дії свідоцтва на вказаний знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 54552 від 17.10.2005 за заявою власника повністю або частково до набрання рішенням Печерського районного суду м. Києва у вказаній справі законної сили;

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений 21.06.2018.