Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/48/17 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Галацевич А.М.

з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу № 295/48/17 за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 10 квітня 2017 року, яке ухвалено суддею Чішман Л.М. в м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк»), ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим.

Позивач зазначила, що 05 січня 2006 року між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») було укладено кредитний договір №280/21/1090, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 16 000,00 доларів США. зі сплатою 13 % річних терміном до 04 січня 2021 року. З метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_3 за кредитним договором між нею та банком було укладено договір поруки.

Претензією від 20 березня 2014 року, яка була адресована позивачу, банк змінив термін повернення суми кредиту та процентів за користування кредитом і визначив новий строк повернення кредитних коштів, який не може перевищувати 30 днів з дня отримання претензії. Дану претензію ОСОБА_2 отримала 27 березня 2014 року, тобто термін виконання зобовязання настав 25 квітня 2014 року, проте протягом шести місяців банк не предявив вимоги до поручителя. Посилаючись на викладені обставини, позивач просила на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України визнати договір поруки припиненим.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 10 квітня 2017 року позов задоволено. Визнано припиненим договір поруки, укладений 05 січня 2016 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_2 в повному обсязі. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не звернув уваги, що існує рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 10 травня 2016 року, що набрало законної сили, яким з божника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк»стягнуто заборгованість за кредитним договором. Таким чином вважає, що відсутні підстави для визнання договору поруки припиненим із застосуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки порука не може бути припинена після ухвалення рішення суду у справі про стягнення, у тому числі, з поручителя кредитної заборгованості, під час вирішення якої суд обовязково перевіряє строк дії поруки.

Учасники справи в судове засідання не з'явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з'явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05 січня 2006 року між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») було укладено кредитний договір №280/21/1090, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 16 000,00 доларів США. зі сплатою 13 % річних строком до 04 січня 2021 року.

На забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором того ж дня між банком та позивачем було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 зобовязалася відповідати перед кредитором за виконання в повному обсязі позичальником своїх зобовязань за кредитним договором.

Унаслідок порушення боржником виконання зобовязання за кредитним договором, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, надіславши 20 березня 2014 року поручителю ОСОБА_2 вимогу (претензію) про дострокове повернення всієї суми кредиту та повязаних із ним платежів, а саме про сплату заборгованості у розмірі 25792,30 доларів США. Новий строк повернення кредитних коштів згідно з вимогами банку не може перевищувати 30 днів з дати отримання вказаної претензії. Дану претензію ОСОБА_2 отримала 27 березня 2014 року (а.с.8,9)

Проте ОСОБА_2 таку вимогу банку у визначені в ній строки не виконала, наявну заборгованість за кредитним договором поручитель не сплатила.

Унаслідок невиконання зобовязань боржником та поручителем за вказаними договорами, ПАТ «Укрсоцбанк»звернулось за захистом порушеного права до суду.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 10 травня 2016 року задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та вирішено стягнути з відповідачів у солідарному порядку, в тому числі і з поручителя ОСОБА_4 на користь банку 927 тис. 155 грн. 97 коп. заборгованості за кредитним договором №280/21/1090 від 05.01.2006 року. Рішення набуло чинності.

Ухвалюючи рішення у справі, яка переглядається, суд першої інстанції виходив з того, що порука відповідно до вимог частини четвертої статті 559 ЦК України припинилася. Наявність судового рішення про стягнення з поручителя боргу не є перешкодою для задоволення позову.

Такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 свої зобовязання за кредитним договором не виконав, рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 10 травня 2016 року задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалено стягнути з останньої як з поручителя солідарно з боржником на користь банку 927 тис. 155 грн. 97 коп. заборгованості за кредитним договором від №280/21/1090 від 05.01.2006 року.

Відповідно до статті 14 ЦПК України (в редакції 2004 року) судові рішення є обовязковими для виконання на всій території України.

Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України, в редакції 2004 року).

Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України немає. Тому висновок суду про наявність підстав для задоволення позову про визнання договору поруки припиненим за наявності рішення суду про стягнення боргу з поручителя є помилковим. (Постанова Верховного Суду України у справі № 6-1199цс16 від 06 липня 2016 року)

Посилання суду першої інстанції на ті обставини, що банком порушено встановлений законодавством шестимісячний строк звернення з вимогою до поручителя, безпідставні та спростовуються тим, що порука не може бути припиненою, якщо наявне судове рішення про стягнення з поручителя на користь кредитора заборгованості за кредитним договором. При цьому, стягуючи кредитні кошти, у тому числі з поручителя, суд перевіряв чинність та строк дії договору поруки, незалежно від заявлених вимог про припинення поруки, так як інакше неможливо було б задовольнити позов кредитора.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні вимог з вищевказаних підстав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сума понесених судових витрат за подання апеляційної скарги в розмірі 826 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код 227631554, місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_1, 10009) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (, місцезнаходження : вул. Ковпака, 29, м. Київ, 03150) понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 826 грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 червня 2018 року.

Головуючий: Судді: