ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/6785/18 Головуючий суддя І інстанції Попова В.О
Провадження № 22-ц/818/1528/18 Суддя доповідач Яцина В. Б.
Категорія: окреме провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів: Бурлака І.В.,Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2018 року в складі головуючого судді Попова В.О. по справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Служба у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про встановлення факту народження дитини та встановлення материнства,

встановив:

11 вересня 2018 року ОСОБА_1 з посиланням на ст.ст. 121, 125, 131, 132 СК України звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та встановлення її материнства відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що їй необхідно для проведення державної реєстрації народження вказаної дитини та отримання свідоцтва про народження дитини.

Також до заяви подано клопотання про призначення по справі судово-медичної генетичної експертизи.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі та роз'яснено заявнику, що вона має право звернутись до суду з тими ж самими вимогами в позовному провадженні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова.

Вказала, що ухвала суду незаконна та безпідставна, судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Зазначила, що юридичні підстави та процедура визначення походження дитини, зокрема - материнства, визначені Сімейним кодексом України. Суд помилково застосував ст.ст. 126 та 128 СК України (щодо визначення походження дитини за спільною заявою батьків або за рішенням суду відповідно) та не застосував ст.ст. 131, 132, 139 СК України, ст. 293 ЦПК України. Суд також помилково витлумачив зміст Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Вказала, що у даному випадку відсутній спір про право, оскільки жодна особа, крім заявника, не претендує на материнство відносно цієї дитини. При цьому заявник не має можливості у позасудовому порядку зареєструвати народження дитини ОСОБА_2, оскільки у неї немає медичного свідоцтва про народження дитини, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи (заявниця народжували дитину поза закладом здоров'я), документа, який є обов'язковий відповідно до п. 2 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в України, затвердженого наказом міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводить на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою.

Суд не врахував, що СК України не передбачає ситуацію відсутності актового запису про народження дитини та відсутність при цьому будь-яких медичних документів про народження дитини.

Судом також не враховано права та інтереси дитини, зокрема те, що без встановлення факту народження ОСОБА_2 він 13 років проживає без свідоцтва про народження, внаслідок чого він позбавлений можливості навчатись у школі, приймати участь у соціальних програмах (зокрема, як ВПО) та у змаганнях з боксу, яким хлопчик так захоплюється.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявниці - адвоката ОСОБА_3, за відсутності інших учасників справи, які були належним чином повідомлені про розгляд справи і не з'явилися у судове засідання, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що з заявлених у заяві ОСОБА_1 вимог вбачається спір про право, так як вимога про встановлення факту батьківства пов'язана з доведенням цього факту доказами, здобутими в порядку загального позовного провадження..

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду.

Так, за змістом частини 3 ст. 49 Цивільного кодексу України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені та смерть.

Відповідно до ст. 121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного станув порядку, встановленому статтями 122 (коли батьки перебувають у шлюбі між собою) та 125 (батьки якої не перебувають у шлюбі між собою) цього Кодексу.

У статті 125 СК України передбачено, що:

1. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини.

2. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається:

1) за заявою матері та батька дитини;

3) за рішенням суду.

Згідно до ст. 131 СК України особа, яка вважає себе матір'ю дитини, може подати до суду заяву про визнання свого материнства, якщо запис про матір дитини вчинено відповідно до частини другої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до статті 132 СК України:

1. У разі смерті жінки, яка вважала себе матір'ю дитини, факт її материнства може бути встановлений за рішенням суду.

Заява про встановлення факту материнства приймається судом, якщо запис про матір дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини другої статті 135 цього Кодексу.

2. Заява про встановлення факту материнства може бути подана батьком, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Частиною другою статті 135 СК України визначено, якщо батьки дитини невідомі, державна реєстрація її народження проводиться за рішенням органу опіки та піклування, яким визначається прізвище, власне ім'я, по батькові дитини і відомості про батьків.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактународження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

У статті 126 СК України вказані правила для визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою:

1. Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

2. Якщо заява про визнання себе батьком дитини подана неповнолітнім, орган державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє батьків, опікуна, піклувальника неповнолітнього про запис його батьком дитини. У разі якщо повідомити батьків, опікуна, піклувальника неповнолітнього неможливо, орган державної реєстрації актів цивільного стану повинен повідомити орган опіки та піклування про запис неповнолітнього батьком дитини.

3. Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені.

Згідно статті 128 СК України визнання батьківства за рішенням суду відбувається у наступному порядку:

1. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

2. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

3. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

4. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

У статті 139 СК України передбачено:

1. Жінка, яка записана матір'ю дитини, може оспорити своє материнство.

2. Жінка, яка вважає себе матір'ю дитини, має право пред'явити позов до жінки, яка записана матір'ю дитини, про визнання свого материнства. Оспорювання материнства не допускається у випадках, передбачених частинами другою та третьою статті 123 цього Кодексу.

3. До вимоги про визнання материнства встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися, що є матір'ю дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 4 постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України приймаються до розгляду, якщо:

-дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і з матері, а ім'я та по батькові запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини і за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК);

-у разі смерті матері, а також за неможливості встановити місце її проживання запис про неї та про батька дитини вчинено за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров'я, в якому народилася дитина;

-батьки дитини невідомі і запис про них у Книзі реєстрації народжень учинено за рішенням органу опіки та опікування (ч. 2 ст. 135 СК).

Відповідно до п. 7 вказаної постанови Пленуму за умов, зазначених у п. 4 цієї постанови, заяву до суду про визнання материнства відповідно до ст. 131 СК України може подати особа, яка вважає себе матір'ю дитини.

Суд визнає материнство, якщо походження дитини від певної жінки, підтверджено відповідними доказами, у тому числі висновками експертизи.

У ч.ч. 2, 4 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду

Згідно із правовою позицєю, яка викладена у п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Обґрунтовуючи свою заяву, ОСОБА_1 вказала на те, що її син, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, не має свідоцтва про народження, при народженні дитини вона медичною допомогою не скористалася, до закладів охорони здоров'я не зверталася, на обліку по вагітності та пологам не перебувала. Внаслідок своєї необізнаності вона не зареєструвала народження сина у відділі РАЦС.

Відповідно до копії листа Заступника Міністра юстиції України з питань державної реєстрації за результатами перевірки актового запису про народження ОСОБА_2 не виявлено.

При цьому, посилаючись на те, що вона не може надати будь-який документ на підтвердження його народження та підтвердження свого материнства, заявниця подала клопотання про призначення судово-медичної генетичної експертизи для з'ясування, чи є ОСОБА_1 біологічною матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5-6).

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в України, затвердженого наказом міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5 (зареєстровано в МЮ України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940) підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є:

а) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом МОЗ України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованого в МЮ України 25.10.2006 за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров'я, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я, затвердженого постановою КМ України від 09 січня 2013 року № 9;

б) медичне свідоцтво про народження, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. Ці документи подаються для державної реєстрації народження дитини, яка досягла одного року і більше.

Ці документи подаються до органу реєстрації актів цивільного стану, де реєструється народження. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою Для розгляду відповідної справи у суді орган державної реєстрації актів цивільного стану на прохання заявника складає письмову відмову у проведенні державної реєстрації народження, у якій викладає причини неможливості проведення такої реєстрації.

Державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем народження дитини або за місцем проживання її батьків чи одного з них (п. 3).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків.

Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них.

У разі смерті батьків або в разі якщо вони з інших причин не можуть зареєструвати народження дитини, державна реєстрація проводиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров'я, в якому народилася дитина чи в якому вона перебуває.

Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів.

Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження.

У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок утворення медичної консультаційної комісії та положення про неї затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я.

Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини.

За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Державна реєстрація народження дитини, яка досягла одного року і більше, проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання дитини за заявою батьків або інших заінтересованих осіб за наявності документів про народження і перебування дитини під наглядом закладу охорони здоров'я та довідки з місця проживання дитини.

У разі досягнення дитиною шістнадцяти років державна реєстрація її народження може проводитися за її особистою заявою з пред'явленням паспорта громадянина України.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.89 року, ратифікованою постановою Верховної ради України N 789-XII від 27.02.91 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Однак, всупереч положень п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України заявниця не надала до суду письмової відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану у проведенні державної реєстрації народження дитини, або інші належні і допустимі докази про те, що вона не може провести реєстрацію органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Як вбачається зі змісту п.п. а, б п. 2 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в України, з урахуванням того, що відповідно до заяви дитина була народжена поза закладом охорони здоров'я та з огляду на вік дитини, більше одного року від дня народження, у даному випадку державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я, затвердженого постановою КМ України від 09 січня 2013 року № 9.

В матеріалах справи наявний лист головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча лікарня № 16» від 08.06.2018 про те, що з січня 2013 під наглядом фахівців цього закладу охорони здоров'я перебуває багатодітна родина ромської національної меншини, у якій виховується шестеро дітей, у тому числі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

При цьому заявниця не зазначила причин і не навела доказів на підтвердження того, що вона позбавлена можливості отримати висновок про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я, затвердженого постановою КМ України від 09 січня 2013 року № 9. Після підтвердження факту народження дитини заклад охорони здоров'я, під наглядом якого перебуває дитина, видає на підставі висновку комісії заявникові медичну довідку про перебування дитини під наглядом лікувального закладу за формою № 103-1/0 (п. 8 Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я).

Заявниця не надала документів (письмової відмови) про те, що вона позбавлена можливості провести реєстрацію народження дитини органом державної реєстрації актів цивільного стану, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України є необхідною умовою для розгляду заяви про встановлення юридичного факту. При цьому вона наполягає, щоб суд за відсутності запису про матір дитини, вчиненого відповідно до частини другої статті 135 цього Кодексу, що відповідно до ст.ст. 131, 132 СК України є передумовою визнання материнства за рішенням суду та прийняття судом заяви про встановлення факту материнства, фактично замість органу державної реєстрації актів цивільного стану встановив юридичні факти для проведення державної реєстрації народження дитини від заявниці, - такі дії заявниці свідчать про те, що вона заперечує можливість органом державної влади здійснити таку реєстрацію, тому слід погодитись, що у даному випадку дійсно виник спір про право, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Доводи скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на ст.ст. 126, 128 СК України, якими передбачено визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, та визнання батьківства за рішенням суду - є безпідставними, оскільки у даному випадку відповідно до заяви батьки дитини дійсно не перебувають у шлюбі, і тому колегія суддів їх відхиляє.

Таким чином, заявник не позбавлена можливості звернутися із заявою про реєстрацію народження дитини як у позасудовому порядку, так і, за відсутності запису про матір дитини, вчиненого відповідно до частини другої статті 135 СК України, - подати позов в порядку адміністративного судочинства з вимогою провести органом реєстрації актів цивільного стану державну реєстрацію народження дитини, на підставі наданих доказів, у тому числі висновків судово-медичної біологічної експертизи.

Тому колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що у даному випадку їй було відмовлено у доступі до правосуддя для захисту прав дитини відповідно до конституційного принципу верховенства права, ст. 8 Основного закону, який поширюється на усі види судочинства.

Оскільки суд першої інстанції в цілому ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382-384, 389-391 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2018 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 29 листопада 2018 року.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

І.В. Бурлака.

Н.П. Пилипчук.