П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року м. Київ

Справа №7559/16636/16-ц

Резолютивна частина постанови оголошена 28 листопада 2018 року

Повний текст постанови складено 30 листопада 2018 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

сторони: позивач ОСОБА_2

відповідач Київська міська рада

третя особа дванадцята Київська державна нотаріальна контора

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, який діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_5, на рішення Святошинського районного суду м. Києва, ухваленого суддею Миколаєць І.Ю. 19 вересня 2017 року, повний текст рішення складено 26 жовтня 2017 року в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_6 до Київської міської ради, третя особа: дванадцята Київська державна нотаріальна контора про надавання додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Справа №759/16636/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-824/1618/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Миколаєць І.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
У грудні 2016 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просила визначити додатковий строк тривалістю два місяці для подання до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер її батько - ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим Ірпінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Київській області 14 липня 2016 року, після його смерті відкрилася спадщина. Позивачка є дочкою померлого та єдиним спадкоємцем першої черги за законом, відповідно до статті 1261 ЦК України. У листопаді 2016 року до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори позивачкою була подана заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька. 29 листопада 2016 року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Мельник М.П. було видано постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з пропуском передбаченого законодавством шестимісячного строку для подання заяви. Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Строк, визначений законодавством для подання відповідної заяви, вважає пропущеним з поважних причин та з наступних підстав. 05 серпня 2015 року ОСОБА_8 був тяжко травмований під час дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася неподалік смт. Ворзель, Київської області. У важкому стані його було скеровано каретою швидкої медичної допомоги до Ірпінської центральної міської лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_5 від численних переломів скелету ОСОБА_8 помер, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 309 від ІНФОРМАЦІЯ_5. Працівниками правоохоронних органів, а також медичними працівниками, було допущено помилку в персональних даних ОСОБА_8, а саме: невірно зазначено в усіх документах його по батькові - «ОСОБА_8» замість «ОСОБА_8» не зважаючи на те, що останній мав при собі документ, що посвідчує особу, посвідчення водія. Як наслідок, правоохоронним органам за короткий час не вдалося встановити наявність близьких родичів у померлого, у зв'язку з чим прокуратурою м. Ірпеня Київської області 28 серпня 2015 року був наданий дозвіл на поховання ОСОБА_8 за державні кошти (лист прокуратури від 28.08.2015 № 62-16-Р-2015 року) та здійснено поховання на кладовищі м. Ірпінь, про що свідчить свідоцтво про поховання №362 від 31 серпня 2015 року. В результаті вищевказаної помилки Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області видав свідоцтво про смерть Комунальному підприємству «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь», що здійснювало поховання ОСОБА_8, з помилкою, а саме - було не правильно зазначено по батькові померлого. Копія свідоцтва про смерть з помилкою відсутня. Лише в лютому 2016 року позивачка дізналася від спільних знайомих, що її батько не з'являється за адресою уже півроку. Вказує, що їй вдалося встановити вище вказані події, шляхом подачі представником позивача ОСОБА_11 письмової заяви до Святошинського РУНП у місті Києві про встановлення місця знаходження ОСОБА_8 Після встановлення обставин 24 березня 2016 року одержали копії документів, та оригінал свідоцтва про смерть ОСОБА_8, у Комунальному підприємстві «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» після оплати вартості поховання (фіскальний чек про оплату № 39618372 від 24 березня 2016 року та накладна-замовлення №000877 від 24 березня 2016 року). Зауважує, що у свідоцтві про поховання та у накладній-замовленні зазначено з помилкою по батькові ОСОБА_8 («ОСОБА_8» замість «ОСОБА_8»). Даний факт підтверджує наявність помилки у свідоцтві про смерть ОСОБА_8 Беручи до уваги, що в свідоцтві про смерть ОСОБА_8 було невірно зазначено його по батькові, відділ державної реєстрації актів цивільного стану вносив зміни у вказаний документ понад три місяці з моменту звернення за даним фактом, а саме 12 квітня 2016 року. Отже, свідоцтво про смерть було одержано 20 липня 2016 року, на підставі чого покійного було знято з реєстраційного обліку за місцем проживання в АДРЕСА_1. Оформленням вказаних документів та розшуком померлого займався представник позивача (чоловік) ОСОБА_11, військовослужбовець Збройних Сил України, у вільний від виконання службових обов'язків час, оскільки як вказує позивачка, вона займалась доглядом за двома малолітніми дітьми 2013 року народження та 2015 року народження. Зокрема, молодша дочка була ще немовлям, що викликало значні труднощі для будь-яких оперативних дій, щодо розшуку батька та відновлення документів, які насамперед передбачали тривалі поїздки в інші міста Київської області (Ірпінь, Буча). Вважає, що за наведених обставин, своєчасне звернення до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину було неможливим.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_6 до Київської міської ради, третя особа: дванадцята Київська державна нотаріальна контора про надавання додаткового строку для прийняття спадщини - задоволено.

Визначено ОСОБА_6, додатковий строк у два місці для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником особи, яка не приймала участь у справи ОСОБА_5 - ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що рішення суду є необґрунтованим, оскільки ухвалено не на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, які мають значення для вирішення справи та вплинуло на правильне вирішення справи.

Зокрема, посилається на те, що суд, в оскаржуваному рішенні зазначає про те, що лише в лютому 2016 року позивачка дізналася від спільних знайомих, що її батько не з'являється за адресою вже пів року, проте інформацію, якого саме числа, від яких саме знайомих, при яких обставинах позивачці було повідомлено про відсутність батька суд не зазначає.

Незрозумілою є обставина, чому після отримання 20 липня 2016 року свідоцтва про смерть позивачка не звернулася одразу до нотаріуса, а займалася зняттям померлого з реєстраційного обліку і подала заяву лише 05 листопада 2016 року, після спливу більше 3 місяців.

Крім того, вказує на те, що позивачка звертаючись з позовом до суду була добре обізнана про те, що є рідний брат - спадкоємець, надала суду недостовірну інформацію, що вона є єдиною спадкоємицею. На дату прийняття оскаржуваного рішення скаржник ОСОБА_5 також у судовому порядку доводив своє право на спадкове майно, провадження відкрито 30 серпня 2017 року.

Вважає, що позивачка не довела суду поважності причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому вважає, що рішення суду підлягає скасування.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 вересня 2018 року було відкрито провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2018 року справу прийнято до провадження цього суду, справу призначено до розгляду.

В судовому засіданні особа, яка не приймала участі у справі ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася, суду надала відзив, в якому заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила справу розглянути за її відсутності, а тому колегія суддів у відповідності до вимог ст.372 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за її відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи і встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим Ірпінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Київській області 14 липня 2016 року (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина до складу якої входить квартира квартира АДРЕСА_1, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 1403/16 від 07 серпня 2016 року (а.с.35-66).

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, відповідно до статті 1261 ЦК України, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 (а.с.50) та свідоцтвом про шлюб (а.с.49).

У листопаді 2016 року до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори позивачкою була подана заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька (а.с.37).

29 листопада 2016 року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Мельник М.П. було видано постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з пропуском передбаченого законодавством шестимісячного строку для подання заяви (а.с.14).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що строк визначений законодавством для подання заяви про прийняття спадщини позивачем пропущено з поважних причин.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що 05 серпня 2015 року батько позивачки ОСОБА_8 був тяжко травмований під час дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася неподалік смт. Ворзель, Київської області. У важкому стані його було скеровано каретою швидкої медичної допомоги до Ірпінської центральної міської лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_5 від численних переломів скелету ОСОБА_8 помер, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 309 від ІНФОРМАЦІЯ_5 року (а.с.7-8).

Працівниками правоохоронних органів, а також медичними працівниками, було допущено помилку в персональних даних ОСОБА_8,, а саме: невірно зазначено в усіх документах його по батькові -ОСОБА_8; замість ОСОБА_8; не зважаючи на те, що останній мав при собі документ, що посвідчує особу посвідчення водія (а.с.18).

Як наслідок, правоохоронним органам за короткий час не вдалося встановити наявність близьких родичів у померлого, у зв'язку з чим прокуратурою м. Ірпіня Київської області 28 серпня 2015 року був наданий дозвіл на поховання батька за державні кошти, лист прокуратури від 28 серпня 2015 року № 62-16-Р-2015 та здійснено поховання на кладовищі м. Ірпінь, про що свідчить свідоцтво про поховання №362 від 31 серпня 2015 року (а.с.15-16).

В результаті вищевказаної помилки Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області видав свідоцтво про смерть ОСОБА_8 підприємству «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь», що здійснювало поховання її батька, з помилкою, а саме - було не правильно зазначено по батькові померлого, копія свідоцтва про смерть з помилкою відсутня.

У лютому 2016 року позивачка дізналася від спільних знайомих, що її батько не з'являється за адресою уже півроку, вдалося встановити вище вказані події, шляхом подачі представником позивача ОСОБА_11 письмової заяви до Святошинського РУНП у місті Києві про встановлення місця знаходження батька позивача.

24 березня 2016 року після встановлення обставин одержала копії документів та оригінал свідоцтва про смерть ОСОБА_8, у Комунальному підприємстві «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» після оплати вартості поховання, фіскальний чек про оплату № 39618372 від 24 березня 2016 року та накладна-замовлення №000877 від 24 березня 2016 року, у свідоцтві про поховання та у накладній-замовленні зазначено з помилкою по батькові ОСОБА_8 «ОСОБА_8» замість «ОСОБА_8». Даний факт підтверджує наявність помилки у свідоцтві про смерть ОСОБА_8 (а.с.17).

Оскільки, в свідоцтві про смерть ОСОБА_8 було невірно зазначено його по батькові, відділ державної реєстрації актів цивільного стану вносив зміни у вказаний документ понад три місяці з моменту звернення за даним фактом, а саме 12 квітня 2016 року.

Таким чином, свідоцтво про смерть було одержано позивачкою 20 липня 2016 року, на підставі чого покійного було знято з реєстраційного обліку за місцем проживання в АДРЕСА_1.

Оформленням вказаних документів та розшуком батька позивачки займався представник позивача (чоловік) ОСОБА_13, військовослужбовець Збройних Сил України, який брав безпосередню участь в АТО та перебував в іншому тривалому службовому відрядженні: копія довідки про безпосередню участь в АТО ОСОБА_11 № 313/8/7392 від 14 вересня 2015 року та копія посвідчення про відрядження ОСОБА_11 до м. Радомишль Житомирської області 12.11-16.12.2015 року (а.с.89-91), навіть у той період часу, коли чоловік позивачки ОСОБА_11 перебував на службі у м.Києві, графік його роботи на стільки щільний і робочий час ненормований, у тому числі з цілодобовими чергуваннями, у чоловіка позивача не було можливості приділяти час сім'ї (для прикладу ненормованого робочого часу майора ЗСУ ОСОБА_11 надає його графік цілодобових чергувань за жовтень 2015 року (а.с.91), тому до грудня 2015 року позивачка з дітьми в м.Києві не перебувала у вільний від виконання службових обов'язків час, оскільки позивачка займається доглядом за двома малолітніми дітьми 2013 року народження та 2015 року народження. Зокрема, молодша дочка була ще немовлям, що викликало значні труднощі для будь-яких оперативних дій, щодо розшуку батька та відновлення документів, які насамперед передбачали тривалі поїздки в інші міста Київської області (Ірпінь, Буча).

За наведених обставин, своєчасне звернення до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину було неможливим.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були правові підстави для задоволення позовних вимог.

Як роз'яснено в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» у випадку коли особа, яка прийняла спадщину в установлений законом строк, вона може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України (абз.1 п. 24 Постанови). При цьому, при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (абз.2 п. 24 Постанови).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані за наявності сукупності обставин коли у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та від 04.11.2015 року № 6-1486цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Узагальнення судової практики розгляду судами справ про надання спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов'язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Таким чином, висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом не надано правої оцінки діям позивачки, щодо подання заяви про прийняття спадщини лише 05 листопада 2016 року, отримавши копію свідоцтва про смерть ОСОБА_8 20 липня 2016 року, то вони відхиляються судом, як безпідставні, та такі, що спростовуються матеріалами справи, оскільки в своєму рішенні суд першої інстанції дав правову оцінку доводам позивачки, щодо пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного тексту постанови до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: А.М.Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І.Шкоріна