Постанова

Іменем України

22 червня 2018 року

м. Київ

провадження № 22-ц/796/5720/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва

в складі судді Астахової О.О.

від 21 травня 2018 року

про зупинення провадження

у справі № 755/12741/17 Дніпровського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

23 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року зупинено провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України (об'єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилалася на те, що ухвала є незаконною, постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, що призвело до помилковості ухвали; висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначала, що зупиняючи провадження у справі суд першої інстанції не взяв до уваги положення ч. 2 ст. 252 ЦПК України, якою передбачено, що наявність спору про батьківство не є підставою для зупинення провадження у справі про стягнення аліментів.

Судом не враховано, що положеннями сімейного законодавства визначено, що аліменти на утримання малолітньої дитини мають бути стягнуті з особи, що записана батьком дитини.

Також, зазначала, що зупинення провадження у справі призвело до затягування розгляду справи та позбавлення малолітньої дитини на отримання аліментів.

За наведених обставин просила скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21.05.2018 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Відповідач своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про зупинення провадження розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.09.2017 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.05.2018 зупинено провадження у справі з підстав, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу, суд виходив з того, що спір у даній справі про стягнення аліментів не може бути вирішено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про оспорювання батьківства.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, вважає його незаконним та необґрунтованим, з огляду на наступне.

Дійсно, положеннями статті 251 ЦПК України передбачено випадки у разі яких суд може зупинити провадження у справі.

Зокрема п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України визначено, що суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 252 ЦПК України не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстави наявності спору про батьківство (материнство), визначення місця проживання дитини, про участь одного з батьків або родичів у вихованні дитини, спілкуванні з дитиною.

Таким чином, наведена норма закону містить пряму заборону суду зупиняти провадження у справі про стягнення аліментів за наявності нерозглянутого спору про батьківство.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції на зазначене вище уваги не звернув, а тому висновок суду першої інстанції про зупинення провадження у справі про стягнення аліментів до набрання законної сили судовим рішенням у справі про оспорювання батьківства є помилковим.

Крім цього, слід зазначити, що ч. 1 ст. 157 ЦПК України (в редакції на час відкриття провадження у справі - 08.09.2017) було передбачено, що суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця.

За приписами ст. 210 ЦПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Окрім того, що зупиняючи провадження у справі про стягнення аліментів до вирішення спору про батьківство, суд порушив положення ч. 2 ст. 252 ЦПК України, також суд першої інстанції не врахував норми закону, якими визначено строки розгляду справи, внаслідок чого зупинив провадження у справі всупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги, що ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження є помилковою та перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 369, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України, п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

В.А. Кравець