Справа № 336/1922/18
Провадження № 2/336/1581/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Марко Я.Р., при секретарі Палубінській К.М., розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про звільнення майна з під арешту та зняття заборони на його відчуження, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом в якому просить суд зняти арешт з нерухомого майна та припинити в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна обтяження: тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 1228772; зареєстровано: 10.08.2004 11:55:43 за № 1228772 реєстратором: Пята запорізька державна нотаріальна контора, 69071, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, 5, (0612) 87-23-87, 87-23-80; підстава обтяження: постанова, АА 895397, 19.07.2004, Відділ державної виконавчої служби Шевченківського р-ну м. Запоріжжя; обєкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1, власник: ОСОБА_3, Дата народження: 08.10.1969, Причина відсутності коду: інша причина відсутності коду.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що на підставі договору дарування від 06 січня 2000 року р.№ 2-3, посвідченого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_2.

На підставі вказаного Договору, 10 лютого 2000 року Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації проведено державну реєстрацію права особистої власності на вказану квартиру за нею, про що в реєстровій книзі № 228 за реєстровим № 36102 зроблений відповідний запис.

На теперішній час позивачу стало відомо, що на належну їй квартиру АДРЕСА_3, на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Шевченківського району м. Запоріжжя, накладений арешт.

Для отримання розяснень з приводу підстав накладення арешту на належну їй квартиру, позивач звернулась до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, де їй було повідомлено, що 10.08.2004 року Пятою Запорізькою державною нотаріальною конторою за реєстраційним № 1228772, на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Шевченківського району м. Запоріжжя АА895397 від 19.07.2004 року був накладений арешт на квартиру АДРЕСА_4, про що видано витяг з Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 119834331 від 05.04.2018 року. У даному витягу власником вказаної квартири зазначена ОСОБА_3.

В належній позивачу квартирі зареєстрована її дочка (відповідачка за даним позовом) ОСОБА_2, яка ніколи не була власником зазначеної квартири.

З приводу зняття арешту з належної їй квартири вона звернулась із заявою до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Листом від 11.04.2018 року № 7293 позивачу було повідомлено, що відносно неї на виконанні у Шевченківському відділі ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області виконавчі провадження не перебувають, зняти арешт з нерухомого майна, зареєстрованого 10.08.2004 року за № 1228772 не вбачається можливим та рекомендовано звернутися до суду.

Як зазначає позивач, вона обмежена в своєму праві вільного володіння, користування та розпорядження належним їй майном, оскільки наявність арешту чинить в цьому перешкоду.

На думку позивача, підстав для накладення арешту на належну їй квартиру не існувало, арешт накладений безпідставно, підстав для його подальшого арешту не має та враховуючи, що питання зняття заборони відчуження спірного майна неможливо вирішити в поза судовому порядку, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом у порядок і спосіб, визначений статтею 16 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не зявилась, в матеріалах справи міститься її заява за змістом якої остання просить суд розглядати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не зявилась, подала до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого позовні вимоги визнала у повному обсязі, справу просила розглядати без її участі.

Представник третьої особи Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4 в підготовче судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, прийняти рішення просив на розсуд суду. В своїх письмових поясненнях останній зазначив, що згідно інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна вбачається, що арешт на квартиру №36, по вул. Круговій, в будинку 107 накладений згідно постанови серії АА № 895397 від 19.07.2004 року, власником якої є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» з метою реєстрації виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. За параметром пошуку в Автоматизованій системі виконавчого провадження ПІБ боржника встановлено, що станом на теперішній час відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 у Шевченківському відділі державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області не перебувають. За параметром пошуку обєкту нерухомого майна, а саме: квартира АДРЕСА_5 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно зареєстровано обтяження № 1228772 від 10.08.2004 року, накладений згідно постанови АА 895397 від 19.07.2004 р. Надати більш детальну інформацію щодо виконавчих проваджень завершених по 2014 рік включно не вбачається за можливе, у звязку зі знищенням архіву виконавчих проваджень та номенклатурних справ по 2014 рік включно, оскільки відповідно до п. 9. 9 Розділу 9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року за № 2274/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим судом ухвалено рішення про задоволення позову відповідно до частини 4 статті 200, частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 77, 78, 79 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6, що підтверджується копією договору дарування від 06 січня 2000 року р. № 2-3, посвідченого державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та зареєстрованого 10 лютого 2000 року Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 228 за реєстровим № 36102 (а.с.51-52), копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 125089756 від 24.05.2018 року (а.с.49).

Як вбачається з інформаційної довідки № 119834331 від 05.04.2018 року (а.с.17) в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна міститься запис про обтяження нерухомого майна, а саме: тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 1228772; зареєстровано: 10.08.2004 11:55:43 за № 1228772 реєстратором: Пята запорізька державна нотаріальна контора, 69071, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, 5, (0612) 87-23-87, 87-23-80; підстава обтяження: постанова, АА 895397, 19.07.2004, Відділ державної виконавчої служби Шевченківського р-ну м. Запоріжжя; обєкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1, власник: ОСОБА_3, Дата народження: 08.10.1969, Причина відсутності коду: інша причина відсутності коду.

Відповідно до копії листа Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 11.04.2018 року № 7293 (а.с.9) відносно ОСОБА_1 на виконання у Шевченківському відділі ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області виконавчі провадження не перебувають, зняти арешт з нерухомого майна, зареєстрованого 10.08.2004 року за № 1228772 не вбачається можливим.

Аналогічна інформація міститься і у поясненнях представника третьої особи за змістом яких, за параметром пошуку в Автоматизованій системі виконавчого провадження ПІБ боржника встановлено, що станом на теперішній час відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 у Шевченківському відділі державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області не перебувають.

Судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що на даний час існують обставини, що стали підставою для накладення арешту вищезазначеного майна.

Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства ( частина 2 статті 15 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд вважає за можливе вирішити питання про відновлення порушених прав позивача шляхом зняття арешту з майна, оскільки на час звернення з цим позовом до суду відсутні обставини, що слугували підставою для арешту майна.

З огляду на вищевикладене, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про звільнення майна з під арешту та зняття заборони на його відчуження,підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про звільнення майна з під арешту та зняття заборони на його відчуження - задовольнити повністю.

Зняти арешт з нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7, накладеного на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Шевченківського району м. Запоріжжя АА 895397 від 19.07.2004 року.

Припинити в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна обтяження: тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 1228772; зареєстровано: 10.08.2004 11:55:43 за № 1228772 реєстратором: Пята запорізька державна нотаріальна контора, 69071, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, 5, (0612) 87-23-87, 87-23-80; підстава обтяження: постанова, АА 895397, 19.07.2004, Відділ державної виконавчої служби Шевченківського р-ну м. Запоріжжя; обєкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1, власник: ОСОБА_3, Дата народження: 08.10.1969, Причина відсутності коду: інша причина відсутності коду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне рішення суду складено 14.06.2018 року.

Суддя: Я.Р.Марко