АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1495/17Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/789/187/18 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2018 року м. Тернопіль
Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Ткач О. І., Сташків Б. І.,

з участю секретаря - Танцюра О.В.,

представника апелянта ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/1495/17 за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13 грудня 2017 року (ухваленого суддею Братасюк В.М.) у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_2 про встановлення факту, що має юридичне значення.

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме одержання ним поранення при виконанні обов`язків військової служби на території республіки Афганістан у складі ВПС 40- ї армії (військова частина № НОМЕР_1 , в РА військова частина п.п. №65259) в період проходження строкової військової служби з 14.08.1987 року по 30.08.1988 року, а також, що дане поранення не було пов`язаним з вчиненням ОСОБА_2 кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння особі тілесного ушкодження.

Свої вимоги обгрунтовував тим ,що в період з 14.08.1987 року по 30.08.1988 року він проходив військову службу в Афганістані і там в результаті нападу на колону із застосуванням легкого та важкого стрілецького озброєння він отримав контузію головного мозку, множинні вогнепальні осколкові поранення обличчя та лівої кисті, які призвели до встановлення йому другої групи інвалідності. Першу медичну допомогу йому було надано у Баграмському медсанбаті, зокрема, було проведено видалення осколків з ран та їх зашивання. Однак, документального підтвердження лікування у його військово-облікових документах, з невідомих причин, зроблено не було. Внаслідок поранення та встановлення інвалідності він має право на отримання одноразової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Звернувшись із заявою та документами про призначення йому виплати Тернопільський облвійськомат повідомив. що для вирішення його питання необхідно надати документ, що свідчать про причини та обставини поранення, зокрема про те ,що воно не пов`язане з вчиненням ним злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження. Проте видача такого документу або довідки може бути здійснена винятково органом ,в якому він проходив службу. Зважаючи на те, що Радянська Армія та військова частина більше 20 років припинили своє існування, одержання вказаної довідки є неможливим. Відсутність такого документу унеможливлює виплату йому одноразової допомоги. Оскільки факт одержання ним поранення, пов`язаного із виконанням ним обов`язків військової служби під час бойових дій підтверджується витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №898 від 11 грудня 2015 року та висновком спеціаліста №1828 від 8.12.2015 року, заявник просив встановити зазначений ним юридичний факт.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13 грудня 2017 року заяву задоволено:

встановлено факт одержання поранення ОСОБА_2 при виконанні обов`язків військової служби на території республіки Афганістан у складі ВПС 40- ї армії (військова частина № НОМЕР_1 , в РА військова частина п.п. №65259) в період проходження строкової військової служби з 14.08.1987 року по 30.08.1988 року, а також, що дане поранення не було пов`язаним з вчиненням ОСОБА_2 кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння особі тілесного ушкодження.

Не погоджуючись з рішенням суду, ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви посилаючись на те , що суд при розгляді справи порушив норми матеріального права, не в повному обсязі дослідив обставини у даній справі у зв`язку з чим прийняв помилкове рішення про задоволення заяви.

Апелянт вказав,що відповідно до пунктів 21.7-21.8 Наказу Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402 Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного у довідці про обставини травми або Акта про нещасний випадок, у яких зазначаються обставини отримання поранення. При медичному огляді колишніх військовослужбовців, які одержали поранення до 1994 року і не мають довідки,виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про обставини та причини одержання військовослужбовцем поранення ( записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення та інші медичні або військово-облікові документи. Показання свідків не є підставою для встановлення у військовослужбовців (колишніх військовослужбовців) факту перенесеного захворювання, травми (контузії,каліцтва, поранення).

Заявник не надав доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини і довідки про неможливість відновлення втрачених документів, не звертався до Центрального Архіву Міністерства оборони Російської Федерації за отриманням таких документів, тобто не вжив всіх можливих способів для встановлення факту.

Вважає ,що суди не можуть розглядати заяви про встановлення фактів одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби.

Відмова відповідного органу може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку адміністративного судочинства.

ОСОБА_2 відзиву на апеляційну скаргу не надав.

В судовому засіданні представник ІНФОРМАЦІЯ_3 апеляційну скаргу підтримала та додатково пояснила, що висновок спеціаліста експерта у галузі судово-медичної експертизи від 8 грудня 2015 року зроблений зі слів ОСОБА_2 і на підставі такого висновку ВЛК Західного регіону встановила причину поранення, в той час, коли обставини поранення встановлюються на підставі достовірних документів про причини і обставини поранення. В разі отримання поранення такі відомості заносяться у військовий квиток (на сторінці 22 медпредписания), однак така інформація у військовому квитку відсутня. Запити в Центральний Архів Російської Федерації оформляються через воєнкомат і на них надходять відповіді, однак ОСОБА_2 не звертався за оформленням такого запиту. Вважає, що ним не було вжито всіх можливих заходів для встановлення факту.

ОСОБА_2 апеляційної скарги не визнав та пояснив, що отримавши поранення, перша медична допомога була надана йому у м. Хайратоні в медсанбаті (видалили осколки з брови і підборіддя), а через 13-15 год, по прибутті в м.Баграм у санчастині по новому зашили рани і протягом двох тижнів він проходив обстеження та перев`язки. В архів Російської Федерації він не звертався, оскільки вважає достатніми наявних в нього доказів на підтвердження причин та обставин поранення, пов`язаних з виконанням військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Заслухавши пояснення учасників процесу та розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , з 15.08.1968 року по 06.09.1994 року проходив військову службу в лавах Збройних Сил СРСР та Збройних Сил України.

В період з 14.08.1987 року по 30.08.1988 року проходив військову службу в Республіці Афганістан на посаді начальника технічно-експлуатаційної частини полку (ТЕЧ).

Відомості у військовому квитку та особово-пенсійній справі ОСОБА_2 про поранення відсутні.

Згідно висновку спеціаліста №1828 від 8 грудня 2015 року Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи, виявлені при судово-медичному огляді у ОСОБА_2 рубці лівої надбрівної і підщелепної ділянок голови, відсутність (ампутація) кінцевої частини нігтової фаланги першого пальця лівої кисті та садно тильної поверхні останньої вказують на їх утворення внаслідок загоєння вогнепальних осколкових поранень, отриманих у повідомлений ним при огляді термін у 1988 році, не виключається (а.с. 9-10).

Військово-лікарська комісія Західного регірону у протоколі №898 від 11 грудня 2015 року на підставі вищевказаного висновку спеціаліста №1828 від 8 грудня 2015 року підтвердила, що поранення ОСОБА_2 пов`язані з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 8).

Заявнику 25 січня 2016 року встановлено ІІ групу інвалідності, причиною інвалідності зазначено: поранення, контузія, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 7).

Встановлення даного факту заявнику потрібно для отримання одноразової грошової допомоги.

Задовольняючи заяву суд виходив з доведеності факту одержання ОСОБА_2 поранення при виконанні обовязків військової служби на території республіки Афганістан в період проходження строкової військової служби в перід з 14 серпня 1987року по 30 серпня 1988року а також, що дане поанення не було повязаним з вчиненням ОСОБА_2 кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння особі тілесного ушкодження. При цьому суд вважав ,що заявник не має можливості одержати документ ,який посвідчував би факт, що має юридичне значення та що встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Колегія не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Статтею 315 ЦПК України визначено перелік фактів, які мають юридичне значення і встановлюються у судовому порядку. Згідно ч. 2 цієї статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення юридичних фактів, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення і заявник не має іншої можливості одержати або відновити знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних установ, організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин (відсутність архіву, відсутність записів у документах, тощо).

Постановою КМУ №975 від 25 грудня 2013 року затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Згідно п. 11 вказаного Положення військовослужбовець військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:

заяву про виплату одноразової грошової допомоги та довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності. До заяви повинен додати копію постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Відповідно до п.п. 21.7, 21.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом МОУ №402 від 14 серпня 2008 року, постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) або засвідченої копії Акта про нещасний випадок, у яких зазначаються обставини отримання поранення. При медичному огляді військовослужбовцівколишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 4 січня 1994 року № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за № 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи).

Показання свідків не є підставою для встановлення у військовослужбовців (колишніх військовослужбовців) факту перенесеного захворювання, травми (контузії, каліцтва, поранення).

Прийняття ВЛК постанов про встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва) без наявності документів, передбачених пунктом 21.7 та абзацом першим пункту 21.8 цієї глави, забороняється.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції не врахував заперечень представника ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що заявник не звертався до Центрального Архіву Міністерства Оборони Російської Федерації за отриманням довідок про причини та обставини отримання поранень, оскільки висновок спеціаліста від 8 грудня 2015 року зроблений зі слів ОСОБА_2 та на підставі даних про проходження ним у 1987-1988 роках служби в Республіці Афганістан і виявлених у нього ушкоджень.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що первинна допомога надавалась йому у медсанбаті м.Хайратон, а потім протягом двох тижнів він обстежувався в санчастині м.Баграм (йому заново накладали шви та постійно проводились перев`язки).

Відповідно до ч. 2 ст. 318 ЦПК України на заявника покладається обов`язок надати докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

ОСОБА_2 не звертався в Центральний Архів Міністерства Оборони Російської Федерації за отриманням довідки про причини та обставини отримання поранення, тобто ним не було вжито всіх можливих заходів для встановлення факту.

Заявник не довів, що у нього відсутня можливість одержати документи, які підтверджували б факт, який він просить встановити у судовому порядку.

Крім цього, зі змісту резолютивної частини рішення вбачається, що суд встановив факт одержання поранення ОСОБА_2 при виконанні обов`язків військової служби на території Республіки Афганістан в період проходження служби з 14 серпня 1987 року по 30 серпня 1988 року, а також, що дане поранення не було пов`язаним з вчиненням ОСОБА_2 кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння особі тілесного ушкодження.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові №5 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород.

За вказаних обставин, рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 376 ЦПК України, його слід скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовити.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13 грудня 2017 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 у встановленні юридичного факту про отримання ним поранення (контузії) при безпосередньому виконанні обов`язків військової служби на території республіки Афганістан у складі ВПС 40-ї армії (військова частина №29601, в РА в/ч п.п. №65259) в період проходження строкової служби з 14 серпня 1987 по 30 серпня 1988 року, а також, що дане поранення не було пов`язаним з вчиненням ОСОБА_2 кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повний текст рішення складено 28 березня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.В. Бершадська