Справа №489/5965/17
Провадження №2/489/874/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28 березня 2018 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого - судді Рум'янцевої Н.О.,
із секретарем судових засідань - Животовою А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,
Позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на земельну ділянку для індивідуального будівництва по АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки державним нотаріусом відмовлено їй в оформленні спадщини в зв'язку із тим, що державний акт на право довічного володіння землею НОМЕР_1 не відповідає вимогам цивільного законодавства, а саме: не вказано місце розташування земельної ділянки.
Від представника позивача надійшла заява про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.
Судом ухвалено провести заочний розгляд справи.
З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені слідуючи факти та відповідні правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2.
Позивач посилається на те, що після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді 1/4 частки квартири АДРЕСА_2 та земельної ділянки для індивідуального будівництва по АДРЕСА_1.
Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 є позивач як її донька.
ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3.
Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища вбачається, що позивачка змінила прізвище на «ОСОБА_3» (а.с. 7).
ОСОБА_3 30 листопада 2013 року подала заяву про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинської К.Т. , що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі від 30.11.2013 р., яка зареєстрована за № 55403108.
11.11.2017 року постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К. Т. винесена постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку АДРЕСА_1, посилаючись на те, що в державному акті на праві довічного успадкованого володіння землею виданого ОСОБА_4 від 14.07.1992 року № 14/11 не відповідає вимогам цивільного а саме: не вказано місце розташування земельної ділянки та відсутній кадастровий номер.
Відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей щодо належності спадкодавцеві на праві приватної власності земельної ділянки, присвоєння їй кадастрового номера, позбавляє позивача можливості, як спадкоємця, отримати у спадщину вказане спадкове майно.
Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради народних депутатів від 27.03.1992 року № 162 відведено громадянці ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0857 га по АДРЕСА_1.

Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 94/2013 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4, розпочата 30 листопада 2013 року та закінчена 28 травня 2014 р..

Довідкою Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 22.12.2017 року за № 3574 право власності за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно пункту г. ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ч. 9 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки індивідуальний, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Частиною 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів:- на право колективної власності на землю;- на право приватної власності на землю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлюючими документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки.

Враховуючи вищевикладене, оскільки ОСОБА_4 за свого життя отримала у приватну власність земельну ділянку з додержанням відповідно до діючого на той час законодавства документу, що посвідчує право власності на нерухоме майно, а тому відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей щодо даної земельної ділянки не може слугувати підставою для позбавлення позивачів права щодо оформлення своїх спадкових прав на цю землю в судовому порядку.

Позивач як донька померлої є спадкоємцем за законом першої черги. Оскільки заповіт мати не складала, а позивач є єдиним спадкоємцем за законом, то позивач має право на спадкування після смерті її матері за законом, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст .ст. 12, 13, 81, 259, 264-268, 354 ЦПК України, ст. ст. 328, 392 ЦК України, ст. 81 Земельного кодексу України, Законом України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою», суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на земельну ділянку АДРЕСА_1.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум'янцева

Повний текст судового рішення складено «04» квітня 2018 року.