Справа № 316/2009/17
Провадження № 4-с/316/5/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2018 р. м. Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі

головуючого судді Вільямовської Н.О.

секретар судового засідання Рябуха О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Енергодар Запорізької області справу за скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого, на підставі довіреності діє ОСОБА_2, заінтересовані особи: Енергодарський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про скасування постанови про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

08.12.2017 року до Енергодарського міського суду Запорізької області звернувся представник ОСОБА_2, який діє на підставі письмової довіреності (а.с.5) в інтересах заявника ОСОБА_1 з вищезазначеною скаргою.

В обґрунтування якої зазначає наступне.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 23.01.2015 року у справі №357/2015 (суддя Кот Є.О.), незважаючи на наявність погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНКОМ», за заявою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» неіснуючого розміру заборгованості за кредитним договором №SAMDN2341 від 30.01.2013 року в сумі 20949,90 грн., а також витрати по оплаті третейського збору в сумі 500 грн., а всього 21449,90 грн. Ухвалою судді Бабушкінського суду м. Дніпропетровська від 06.11.2015 року, в порушення п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», видано виконавчий лист №200/19675 про стягнення зОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» вищезазначеного розміру заборгованості за кредитним договором №SAMDN2341 від 30.01.2013 року в та 500 грн. третейського збору.

30.03.2016 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції ОСОБА_3 з метою примусового виконання виданого, вищезазначеного виконавчого листа №200/19675, було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження.

10.08.2017 року ухвалою Бабушкінського суду м. Дніпропетровська скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 23.01.2015 року по справі 357/2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №SAMDN2341 від 30.01.2013 року в сумі 20949,90 грн. та 500 грн. третейського збору.

08.11.2017 року представник звернувся з заявою, на імя начальника Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби, про скасування постанови про накладення арешту на майно ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження. Однак листом від 30.11.2017 року вих.№19210 було відмовлено в знятті арешту, оскільки на даний час виконавчий лист №200/19675, який був виданий 06.11.2015 року Бабушкінським судом м. Дніпропетровська по справі 357/2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №SAMDN2341 від 30.01.2013 року в розмірі 21449,90 грн. на примусовому виконанні в відділі не перебуває та рекомендовано звернутися до суду.

Зазначаючи на неправомірність та відсутність передбачених законодавством підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_1 та заборону його відчуження, що порушує права та інтереси ОСОБА_1 на вільне володіння користування та розпорядження власним майном, просить суд скасувати постанову Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.03.2016 за виконавчим листом №200/19675, якою накладено арешт на все майно що належить ОСОБА_1 та зняти арешт та заборону відчуження зі всього майна, що належить ОСОБА_1

В судове засідання представник заявника- Гармаш В.О. не зявився, надав до суду письмову заяву про розгляд скарги без його участі вимоги скарги підтримує та просить суд їх задовольнити (а.с. 52).

Представник Енергодарського міського відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_4, який діє на підставі письмової довіреності (а.с. 50), надав до суду письмові пояснення, відповідно до змісту яких зазначив, що державний виконавець при винесенні постанови, на підставі виконавчого листа №200/19675 виданого судом, який підлягав примусовому виконанню, діяв в рамках наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» повноважень. Зняти арешт з майна накладеного постановою в рамках виконавчого провадження №50633271 відкритого за виконавчим листом №200/19675 на підставі ухвали Бабушкінського райсуду м. Дніпропетровська, яким було скасовано рішення суду від 23.01.2015 року по справі №357/2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості, є неможливим, оскільки виконавчий документ було повернуто стягувачу ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» та станом на 04.07.2018 рік виконавче провадження у Енергодарському міському відділі ДВС не перебуває, а отже скасування постанови є неможливим, тому є неможливим і зняття арешту з майна ОСОБА_1 державним виконавцем Енергодарського ВДВС. Вважає правомірними дії державного виконавця Енергодарського МВ ДВС які були проведені на момент перебування на примусовому виконанні виконавчого документу в рамках Закону України «Про виконавче провадження», що діяв на час спірних відносин (а.с.48-49).

Також, представник надав заяву про розгляд справи без участі представника Енергодарського МВ ДВС, зазначивши, що заперечують проти скасування постанови винесеної державним виконавцем Енергодарського відділу ДВС в рамках виконавчого провадження за виконавчим листом №200/19675, та не заперечує щодо зняття арешту та заборони відчуження з усього майна, що належить ОСОБА_1 за виконавчим провадженням №50633271 з примусового виконання виконавчого листа №200/19675 від 06.11.2015 р. (а.с.53).

В судове засідання представник ПАТ КБ «ПриватБанк» повторно не зявився, про поважність причин неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення «Укрпошта» про отримання судового виклику ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.25). Заперечень на скаргу, заяв або клопотань про відкладення слухання справи до суду від ПАТ КБ «ПриватБанк» - не надійшло.

Враховуючи, що заінтересована особа ПАТ КБ «ПриватБанк» належним чином повідомлена про розгляд справи та за відсутності обґрунтованих заяв/клопотань про відкладення слухання справи у звязку з неявкою представника ПАТ КБ «ПриватБанк», суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника даного учасника справи на підставі наявних доказів.

У звязку з неявкою всіх учасників справи, враховуючи наявність від них письмових заяв про розгляд справи без участі, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов наступних висновків:

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як зазначалось, карга надійшла на адресу Енергодарського міського суду 08.12.2017 року, однак 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, отже зазначена скарга підлягає розгляду за правилами ЦПК України, які діють на момент її розгляду судом, тобто в редакції ЦПК України від 15.12.2017 року (зі змінами).

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав у своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 30.03.2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_3 органу державної виконавчої служби, при примусовому виконанні виконавчого листа № 200/19675 виданого 06.11.2015 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, було винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону його відчуження (а.с.6).

Згідно ч.1 ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Судом встановлено, що виконавчий лист №200/19675 від 06.11.2015 року було видано на підставі рішення винесеного судом, який надійшов на примусове виконання до Енергодарського МВ ДВС та по якому було відкрито виконавче провадження (а.с.6, 6-зворот).

Згідно приписів частин 1 та 2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (який діяв на час виникнення спірних відносин), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та накладається державним виконавцем шляхом винесення відповідної постанови.

З зазначеного вбачається, що постанова про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 та заборону його відчуження, була винесена державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Енергодарського МУЮ при примусовому виконаннів рамках Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (який діяв на час виникнення спірних відносин), а отже суд не вбачає порушень в діях державного виконавця, при винесенні постанови про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1, враховуючи також той факт, що стороною заявника не доведено суду доказів того, що на час винесення постанови державним виконавцем існувало судове рішення про визнання, зазначеного вище, виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, як зазначено представником заявника, судове рішення про скасування рішення третейського суду про стягнення з боржника заборгованості на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», було ухвалено судом 10.08.2017 року (а.с.7-8), а отже на час винесення постанови 30.03.2016 року, державний виконавець не міг знати про зазначене судове рішення.

Як зазначає державний виконавець та підтверджується відповідною постановою (а.с.6-зворот), стягувачу ПАТ КБ «ПриватБанк» було повернуто виконавчий документ, яким є виконавчий лист №200/19675 виданий 06.11.2015 року з підстав визначених п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з відсутністю майна у боржника.

При цьому, повернення виконавчого документу з підстав визначених п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (який діяв на час виникнення постанови), не позбавляє стягувача права його повторного предявлення протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (ч.5 ст.47 Закону), що зазначено у спірній постанові п.2 її резолютивної частини (а.с.6-зворот).

При цьому суд вражає безпідставним посилання сторони заявника на ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» щодо наявності зобовязань державного виконавця про зазначення в постанові про необхідність зняття арешту накладеного на майно боржника та заборону його відчуження, оскільки як зазначено вказаною нормою, дане зобовязання державного виконавця виникає в разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, однак, п.2 ч.1 ст.47 даного Закону, не передбачає закінчення виконавчого провадження, оскільки підстави з яких вважається, що виконавче провадження закінчено визначені ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», визначає, що виконавче провадження підлягає закінченню у тому числі: у звязку з закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення (п.6 ч.1); фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п.8 ч.1); повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ (п.9 ч.1); направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби (п.10 ч.1); повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону (п.11 ч.1); непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону (п.13 ч.1).

Однак, постанова про повернення виконавчого документу від 16.06.2016 року винесена державним виконавцем, не передбачала закінчення виконавчого провадження в розмінні ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV, яка діяла на час винесення зазначеної постанови, а отже і не немає законних підстав зазначення про скасування арешту майна боржника та скасування оголошення заборони його відчуження.

Судом встановлено, що 05.10.2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року, відповідно до ч.2 ст.59 даного Закону, арешт з майна знімається постановою державного виконавця на підставі судового рішення.

Суд зауважує, що відповідно до постанови про повернення виконавчого документу стягувачу (а.с.6-зворот), стягувач мав право повторного предявлення до виконання виконавчого листа №200/19675 виданого 06.11.2015 року, у строк до 16.06.2017 року, при цьому судове рішення (ухвала) про скасування рішення третейського суду про стягнення з боржника заборгованості винесене 10.08.2017 року набула законної сили 16.08.2017 року (а.с.8).

Як зазначено вище, 05.10.2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року відповідно до якого, усі дії державний виконавець, після набуття законом чинності, виконує відповідно до даного цього Закону, а отже, держаний виконавець мав право зняти арешт з майна лише за рішенням суду, однак, матеріали справи не містять та стороною заявника не зазначено доказів того, що рішення, на підставі якого державний виконавець Енергодарського МВ ДВС, мав підстави своєю постановою, визначені зазначеним Законом, зняти арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, в період як до 16.08.2017 року (закінчення строку предявлення виконавчого документу для повторного виконання) так і до 10.08.2017 року (ухвали суду про скасування рішення).

Крім того, як зазначено державним виконавцем Енергодарського МВ ДВС, виконавче провадження за спірним виконавчим листом у провадженні Енергодарського відділу ДВС, станом на 04.07.2018 рік - не перебуває, що не спростовано стороною заявника.

Згідно ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, аналізуючи вищенаведене, суд дійшов остаточного висновку, про відсутність законних підстав для визнання незаконною та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження винесену від 30.03.2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_3 органу державної виконавчої служби, при примусовому виконанні виконавчого листа №200/19675 виданого 06.11.2015 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, а отже в цій частині скарга задоволенню не підлягає.

Що стосується вимог сторони заявника про скасування арешту майна та заборони його відчуження, суд дійшов висновку, що зазначена вимога підлягає задоволенню, з наступних підстав:

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року, в редакції яка діяла на час звернення заявника до суду, визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, крім того, в частині 5 даної статті, передбачено, що в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Сторона заявника, скориставшись наданим йому законодавством правом, звернувся до суду про скасування арешту майна боржника ОСОБА_1 та заборону його відчуження накладеного постановою державного виконавцем від 30.03.2016 року, при цьому зазначивши на безпідставність наявності такого арешту у звязку зі скасуванням судового рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_1 (заявника по справі) заборгованості визначеної у спірному виконавчому листі, яке набрало законної сили (а.с.7-8), при цьому, представник Енергодарської міської державної виконавчої служби не заперечує щодо скасування арешту майна боржника ОСОБА_1 та заборони його відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року, станом на час розгляду справи, у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про задоволення вимог сторони заявника в цій частині, оскільки крім підтвердження належними та допустимими доказами факту законності таких вимог, вони також не заперечуються іншими учасниками виконавчого провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.260-261, 353, 354, 355, 450, 451, 447, 451, 453 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого, на підставі довіреності діє ОСОБА_2, заінтересовані особи: Енергодарський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про скасування постанови про накладення арешту на майно задовольнити частково.

Скасувати арешт майна ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РПНОПП: НОМЕР_1) та оголошену заборону здійснювати відчуження будь-якого майна яке йому належить, накладеного постановою від 30.03.2016 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_3 органу державної виконавчої служби, при примусовому виконанні виконавчого листа №200/19675 виданого 06.11.2015 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська.

Відмовити в задоволення вимог про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження винесену від 30.03.2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_3 органу державної виконавчої служби, при примусовому виконанні виконавчого листа №200/19675 виданого 06.11.2015 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Запорізької області (з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року)

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя Н. О. Вільямовська