справа № 631/2100/15-ц
провадження № 2/631/19/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року смт. Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Пархоменко І.О.,

за участю секретаря судового засідання Великородної Л.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: СЛУЖБА У СПРАВАХ ДІТЕЙ НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ РАЙОННОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2, третя особа: СЛУЖБА У СПРАВАХ ДІТЕЙ НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ РАЙОННОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, 31.05.2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ВЛ № 190886, виданим відділом РАГС Київського районного управління юстиції м. Харкова (актовий запис№213). Прізвище дружини після розірвання шлюбу - ОСОБА_1. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15.10.2015 року зазначений шлюб було розірвано. 24.10.2010 року у подружжя народилась спільна дитина - син ОСОБА_4. Після народження дитини ОСОБА_5 перебувала у декретній відпустці, позивач забезпечував родину усім необхідним. Родина проживала у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності позивачу. Через 11 місяців після народження сина відповідач вирішила вийти з декретної відпустки та повернутися на роботу. ОСОБА_1 був вимушений взяти виховання дитини на себе. Такий уклад життя подружжя згодом почав набридати відповідачу. ОСОБА_2, забравши сина, залишила спільне місце проживання та переїхала проживати до матері позивача, а пізніше знайшла собі нове місце помешкання. Нову адресу свого проживання та проживання сина відповідач не повідомила та всіляко її приховує від позивача, чим унеможливлює спілкування батька з сином. В дитячому садочку позивачу також не вдається поспілкуватись з сином, оскільки син майже весь час перебуває під наглядом своєї матері або її підопічних. В телефонному режимі ОСОБА_2 також відмовляється покликати сина та надати час для спілкування. Крім того відповідач надіслала листа позивачу з пропозицією відмовитись від спілкування з сином в обмін на відмову від стягнення з нього аліментів та інших додаткових витрат. Позивач ОСОБА_1 має надзвичайно сильні батьківські почуття до свого сина, він бажає приймати участь у вихованні своєї дитини та спілкуванні з нею, віддаючи своє тепло та батьківську любов. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування позивача із своїм сином спричинить шкоду дитині не існує. Створення з боку відповідача перешкод у спілкування батька з сином порушує не тільки права позивача, а перш за все права дитини та суперечить її інтересам.

Позивач та представник позивача в судове засідання не зявились, представник позивача надіслав заяву відповідно до якої просив суд винести рішення з урахуванням інтересів дитини за наявними в матеріалах справи документами, розгляд справи просив провести за відсутності позивача та його представника.

Відповідач в судове засідання не зявились, надіслала заяву відповідно до якої просила суд винести рішення у відповідності з висновком органу опіки та піклування з можливістю побачення позивача з сином один раз на тиждень у вихідний день за згоди дитини, розгляд справи просила провести за її відсутності, та за відсутності її представника. В письмових запереченнях, наданих через канцелярію суду раніше, вказала, що з позивачем, ОСОБА_1, вони не проживають з червня 2015 року, але протягом шести місяців він лише одного разу навідався до сина в дитячий садок. За адресою реєстрації ОСОБА_2, де відповідач з сином перебувають кожні вихідні, позивач не приїздив жодного разу, а з питанням про фактичне місце проживання до неї ніколи не звертався, оскільки на її думку це питання не цікавить позивача, як і в принципі доля їхнього сина. Позов по цій справі відповідач сприймає виключно як помсту за те, що вона відважилась на крок розірвання з позивачем шлюбних відносин. Відповідач вважає, що і без позову вони б могли вирішити питання виховання їхнього сина, якби вона побачила, що позивач почав працювати, організовувати побут, не вживає спиртних напоїв, здатен приглянути за сином, організувати його дозвілля та розвиток, ростити його в здоровому оточенні. Позивач, вказуючи на свої сильні батьківські почуття до свого сина, жодного разу не перерахував кошти на його утримання, не передавав нічого для дитини через вихователя, через її батьків. Доводи позивача про те, що ОСОБА_2 з власної ініціативи вийшла на роботу, коли сину було 11 місяців, треба оцінювати критично, адже це свідчить лише про нездатність позивача утримувати родину. Позивач же не надав жодного доказу того, що бажаний ним порядок виховання дитини відповідає інтересам дитини.

Третя особа: СЛУЖБА У СПРАВАХ ДІТЕЙ НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ РАЙОННОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ надали до суду заяву, відповідно до якої просили суд розгляд справи провести за відсутності їх представника та просили суд винести рішення в інтересах дитини, проти спілкування позивача ОСОБА_1 зі своїм сином не заперечували.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

31.05.2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ВЛ № 190886, виданим відділом РАГС Київського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис№213.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15.10.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

24.10.2010 року у подружжя народилась спільна дитина - син ОСОБА_4.

З рішення Московського районного суду м. Харкова вбачається, що ОСОБА_2 було подано позовну заяву до ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_6 та стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 18.07.2016 року було винесено рішення по вищевказаній справі, яким позовні вимоги ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. щомісячно з подальшою їх індексацією відповідно до закону, починаючи з 10.03.2016 року та до досягнення дитиною повноліття. В частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно сина ОСОБА_6 було відмовлено. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження винної поведінки відповідача щодо малолітнього сина, свідомого нехтування відповідачем своїми обов'язками.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати і батько дитини мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Зі ст.157 СК України вбачається, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до змісту ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Частина 3 ст.11 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер. У зв'язку з даними обставинами загострились взаємовідносин між сторонами. Така ситуація в їх особистих відносинах не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі. Це зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на спілкування та виховання дитини визначений сімейним законодавством у разі порушення його з боку одного з батьків дитини.

Вирішуючи питання про спілкування батька із сином суд враховує, що позивач за місцем проживання характеризується позитивно, даних про те, що таке спілкування перешкоджатиме нормальному вихованню дитини немає. Навпаки, суд вважає, що спілкування батька з сином буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Отже, суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини.

Вирішуючи спір між сторонами, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ РАЙОННОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ № 02-30/593 від 03.03.2018 року відповідно до якого встановлено, що згідно інформації, що була надана службою у справах дітей по Московському району м. Харкова батько дитини, ОСОБА_1 проживає у приватизованій однокімнатній квартирі, яка належить йому на праві приватної власності. У квартирі чисто, санітарно - технічний стан задовільний, квартира з усіма зручностями. Для тимчасового перебування дитини є все необхідне. Питання, щодо визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з сином було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 18 січня 2018 року та 27 лютого 2018 року, де були запрошені ОСОБА_1 та ОСОБА_2. ОСОБА_2 на засіданні пояснила, що не заперечує проти спілкування батька з сином, але бажає, щоб спілкування відбувалось у її присутності. ОСОБА_1 на засідання не зявився. Орган опіки та піклування НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ РАЙОННОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ вважає за доцільне визначити можливість спілкування батька з сином кожної першої та третьої суботи місяця, другої та четвертої неділі місяця з 10-00 години до 17-00 години у присутності матері та за бажанням дитини, у святкові дні за попередньою домовленістю батьків.

За таких підстав, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання дитини, батько дитини має бажання приймати участь у вихованні дитини, а спілкування між позивачем та дитиною не перешкоджає нормальному розвитку дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягають задоволенню в частині усунення перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею та вважає за потрібне, з урахуванням забезпечення інтересів дитини, визначити наступні способи участі батька у спілкуванні та вихованні його дитини: кожної першої та третьої суботи місяця, другої та четвертої неділі місяця з 10-00 години до 17-00 години у присутності матері та за бажанням дитини, у святкові дні за попередньою домовленістю батьків.

Доказів на підтвердження позовних вимог стосовно не повідомлення відповідачем про місце фактичного проживання дитини позивачем не надано, тому вимоги про зобов`язання відповідача повідомити про фактичне місце проживання дитини задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 157, 159, СК України, ст. ст. 11, 15 Законом України «Про охорону дитинства», ст. ст. 12, 13, 81, 229, 247, 258-259, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: СЛУЖБА У СПРАВАХ ДІТЕЙ НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ РАЙОННОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з дитиною, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визначити спосіб участі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вихованні дитини, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та спілкування з нею, за яким надати можливість спілкування батька з сином кожної першої та третьої суботи місяця, другої та четвертої неділі місяця з 10-00 години 17-00 години у присутності матері та за бажанням дитини, у святкові дні - за попередньою домовленістю батьків.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи через Нововодолазький районний суд Харківської області до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання чи перебування: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт серії ММ 440757.

Відповідач: ОСОБА_2, місце проживання чи перебування: 63212, Харківська область, Нововодолазький район, с. Ватутіне, вул. Садова, буд.1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Третя особа: СЛУЖБА У СПРАВАХ ДІТЕЙ НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ РАЙОННОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ місцезнаходження: 63202, Харківська область, смт. Нова Водолага, вул. Гагаріна,буд.7.

Суддя Пархоменко І.О.