Справа № 226/1683/18

Справа № 226/1683/18
Провадження № 2-о/226/181/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2018 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі

головуючого судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Попенко І.І.,

за участю представника заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Мирнограді Донецької області справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Покровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті особи,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті особи, в обґрунтування якої вказав, що 28.02.2018 в м.Макіївці Донецької області внаслідок ракової інтоксикації померла його мати ОСОБА_3. Оскільки документи про смерть матері були видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, Мирноградський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у проведенні державної реєстрації смерті його матері відмовив. З метою державної реєстрації факту смерті та отримання спадщини заявник просить суд встановити факт смерті ОСОБА_3, померлої 28.02.2018 у м.Макіївка Донецької області.

Зваявник до суду не зявився, його інтереси у суді представляла ОСОБА_1, яка підтримала вимоги свого довірителя у повному обсязі та пояснила, що ОСОБА_3 її сусідка, яка померла 28.02.2018 і яку вона разом зі своїм чоловіком поховала 02.03.2018 на місцевому кладовищі в м.Макіївці, оскільки сину померлої ОСОБА_2 через фізичні вади було тяжко зробити це самому. Вона особисто збирала всі документі з поховання жінки, яка померла від раку у себе дома.

Представник заінтересованої особи Покровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області до судового засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Заслухавши представника заявника, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_3, про встановлення факту смерті якої подана заява, що підтверджується свідоцтвами про народження заявника, про укладення шлюбу, витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища.

ОСОБА_2 з 04.06.2018 взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з АДРЕСА_1 до м.Мирноград Донецької області, вул.Янтарна, б.25, що підтверджується відповідною довідкою територіального управління соціального захисту населення від 04.06.2018 № НОМЕР_1.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 02.03.2018 Гірницьким відділом запису актів цивільного стану м.Макіївка Державної ОСОБА_4 Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, померла 28.02.2018 у віці 76 років у Гірницькому районі м.Макіївка, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблений відповідний запис від 02.03.2018 за № 275.

Причиною смерті ОСОБА_3 згідно з довідкою Центру первинної медично-санітарної допомоги № 2 м.Макіївки Донецької Народної Республіки від 01.03.2018 № 39 стала ракова інтоксікація.

На долучених до справи фотосвітлинах зафіксовано місце поховання з записом на могилі «ОСОБА_5 13.04.1941 28.02.2018».

Згідно договору-заказу серії 030869 від 02.03.2018 державного підприємства «Рітуал» ОСОБА_3 02.03.2018 було поховано на кладовищі селища шахти Леніна, по вул.Сусаніна м.Макіївка Донецької області.

Допитаний у суді свідок ОСОБА_6 суду підтвердив, що ОСОБА_3, яка мешкала в м.Макіївці Донецької області на м-ні Зелений», 23а/58, і була його сусідкою, померла у себе дома від раку 28.02.2018. Він та його дружина ОСОБА_1 приймали безпосередню участь у похованні ОСОБА_3, оскільки її син ОСОБА_2 має вади зі здоровя. Жінку поховали 02.03.2018 на місцевому кладовищі.

Відповідно до листа Покровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 09.07.2018 за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про смерть ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, не виявлено.

Смертьфізичної особи відповідно до ч.3 ст.49 ЦК України підлягає державній реєстрації органами державної реєстрації актів цивільного стану.

За приписами п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

З огляду на п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику по справам про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

Судом встановлено, що Покровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області своїм листом від 15.05.2018 відмовив у державній реєстрації смерті ОСОБА_3, оскільки подане представником заявника свідоцтво про смерть № 39, видане 01.03.2018 Центром первинної медично-санітарної допомоги № 2 м.Макіївки Донецької Народної Республіки, що не є територіальним органом Міністерства юстиції України, а тому вважається недійсним.

Відповідно до ст.17 ч.ч.1, 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Указом Президента України від 14.11.2014 № 875/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» Кабінету Міністрів доручено ужити заходів щодо припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій, представництв; евакуації працівників; вивезення в разі можливості майна та документації; переведення державних службовців і посадових осіб місцевого самоврядування з окремих територій у районі проведення антитерористичної операції на роботу в іншу місцевість.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085 м.Макіївка Донецької області є територією, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження, у звязку з чим їх зобовязано переміститися в населені пункти, на територіях яких органи державної влади здійснюють свої повноваження у повному обсязі.

Згідно за наказом Міністерства юстиції України від 25.11.2014 № 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області» відділи державної реєстрації актів цивільного стану Донецької області, що знаходилися на тимчасово неконтрольованій території, переміщено на контрольовану територію.

Установа, якою було видане свідоцтво про смерть ОСОБА_3, не була переміщена на територію, яка контролюється органами державної влади України, отже наданий суду документ про смерть матері заявника виданий органом, створеним не відповідно до вимог українського законодавства, і не може бути взятий до уваги органом, що здійснює реєстрацію юридичних фактів.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що у заявника відсутня будь-яка інша можливість у позасудовому порядку вирішити питання щодо юридичного оформлення факту смерті його матері.

Надаючи оцінку документу, виданому на непідконтрольній Україні території, суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, Європейський Суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок Європейського Суду з прав людини в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, є винятком із загального принципу недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути заснована до таких дій, як наприклад реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський Суд з прав людини, зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Тому суд як виняток бере до уваги надані заявником документи, видані на непідконтрольній Україні території, та надає їм оцінку разом з іншими доказами по справі.

Отже, сукупність досліджених доказів надає суду зробити висновок про доведеність факту смерті ОСОБА_3, померлої 28.02.2018, у звязку з чим вимоги заявника підлягають задоволенню у повному обсязі. Встановлення даного факту необхідне заявнику для державної реєстрації смерті матері та для реалізації його майнових та особистих немайнових прав.

На підставі законів України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Указу Президента України від 14.11.2014 № 875/2014, постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595, розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р, керуючись ст.ст.259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315-316, 319, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_2, місце проживання якого: АДРЕСА_1, який зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: вул.Янтарна, б.25, м.Мирноград Донецької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, заінтересована особа Покровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, місцезнаходження якого: вул.Торгівельна, 11, м.Покровськ Донецької області, , про встановлення факту смерті особи задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла 28 лютого 2018 року у Гірницькому районі міста Макіївки Донецької області.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складання повного рішення.

Повний текст рішення суду складено 09.07.2018.

Суддя Ж.Є.Редько