Справа № 349/569/18
Провадження № 2/349/284/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 листопада 2018 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Лошак О.О.

з участю секретаря судового засідання Сірко І.В.

учасники судового провадження

позивачка ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу №349/569/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення.

В обгрунтування позову зазначено, що сторони по справі з 13 травня 2010 року по 29 грудня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування в шлюбі ними за спільні кошти придбано квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1. Однак через постійні конфлікти та образи з боку ОСОБА_2, які нерідко відбувалися в присутності малолітнього сина, позивач з квітня 2013 року проживає у своїх батьків в с.Пуків Рогатинського району. Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2017 року за позивачкою визнано право власності на ? частину даної квартири в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Проте, не зважаючи на судове рішення, вона не може скористатися своїм правом на проживання в квартиры, оскільки відповідач ОСОБА_2 перешкоджає їй вселитися у квартиру. У звязку із цим просила усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом її вселення.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у позові, оскільки саме позивач перешкоджає йому користуватися належною йому ? частиною квартири по вул. Чорновола,13/26. Не допускає його у квартиру, неодноразово змінювала замки на вхідних дверях. З його боку відсутні дії, спрямовані на порушення права позивача користуватися своєю власністю.

Позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив у якому відхилила заперечення відповідача ОСОБА_2, наведені у відзиві, з тих мотивів, що вони не відповідають дійсності, адже підставою звернення до суду із даним позовом стало саме порушення відповідачем її законного права на користування належною їй на праві власності частиною квартири, що підтверджується матеріалами перевірки проведеної працівниками Рогатинського відділення поліції.

Процесуальні дії:

ухвалою від 25 квітня 2018 року відкрито провадженя в справі;

ухвалою від 24 липня 2018 року зупинено провадження в справі у зв'язку з надходженням заяви ОСОБА_3 про відвід судді Лошак О.О., до вирішення питання про відвід іншим суддею;

ухвалою від 31 липня 2018 року поновлено провадження у справі;

ухвалою від 06 листопада 2018 року закрито підготовче провадженя та призначено справу до судового розгляду, витребувано додаткові докази по справі за клопотанням позивача.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві, додатково пояснила, що відповідач ОСОБА_2 відмовляється надати їй комплект ключів до вхідних дверей квартири, тим самим позбавляє її права користуватися квартирою. В січні 2015 року для того, щоб забрати свої речі з квартири вона змушена була змінити замок у квартирі, після чого відповідач викликав працівників поліції, змінив замок. З січня 2015 року вона немає можливості користуватися квартирою Просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день,час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст. 43 ЦПК України, участь у судових засіданнях це право, а не обовязок сторін по справі.

Заслухавши вступне слово позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що 16 січня 2015 року в чергову частину Рогатинського РВ УМВС надійшла заява від ОСОБА_2 про те, що він виявив змінені замки у вхідних дверях власної квартири АДРЕСА_2. При здійсненні ним перевірки за заявою було встановлено, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 відмовився надати ОСОБА_5 ключ від квартири, дозволяв їй заходити у квартиру лише в його присутності. 15 січня 2015 року ОСОБА_5 разом з батьком ОСОБА_6 прийшли до вхідних дверей квартири, за допомогою болгарки розрізали металевий рекіш на вхідних дверях. Після чого ОСОБА_5 зайшла в квартиру та забрала свій одяг, постіль, вазони, дитячі речі. ОСОБА_6 замінив замок у квартирі і вони залишили квартиру. Зі слів ОСОБА_2 жодна з належних йому речей не пропала з квартири. ОСОБА_5 надала ОСОБА_2. ключ від вхідних дверей. Було встановлено, що питання яке порушив ОСОБА_2 носить цивільно-правовий характер, на цьому перевірку було завершено.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що проживає в будинку навпроти будинку, де раніше проживала ОСОБА_5 Перебуває у дружніх стосунках з ОСОБА_5 Була в квартирі, де раніше проживала ОСОБА_5, бачила меблі, холодитьник, пральну машину, які ОСОБА_5 завезла в квартиру під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2. Спочатку в сім'ї все було дуже добре. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 не впускає ОСОБА_5 в квартиру, поміняв замки, не надав ключі колишній дружині. Ключ, який є у ОСОБА_5 не підходить до замка. Її онук дружить з сином ОСОБА_5, разом бавляться на подвір'ї перед будинком. Зайти в квартиру, ні дитина, ні його мати не мають можливості. Коли син ОСОБА_8 хотів пити, вона запрошувала їх до себе, щоб дати дитині напитися. Періодично бачить, як ОСОБА_2 приходить в квартиру, однак з нею не спілкується, хоча раніше відносини між ними були дружні. Їй достовірно відомо про те, що ОСОБА_5 позбавлена можливості користуватися своєю квартирою через те, що ОСОБА_2 не впускає її в житло, не надає ключів.

Судом встановлено, що сторони по справі 13 травня 2010 року зареєстрували шлюб, який розірвано на підставі рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2014 року. Судове рішення набуло законної сили 05 березня 2015 року.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 08 листопада 2012 року ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 31 кв.м, житловою площею 14,2 кв.м. Продаж квартири було вчинено за 85 000 (вісімдесять п'ять тисяч гривень). Договір було посвідчено приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу ОСОБА_9 Згідно звіту про незалежну оцінку квартири її вартість становила 85 948 грн.

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2017 року частково задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири №26 загальною площею 31 м2, житловою площею 14,2 м2, яка розташована за адресою м.Рогатин, вул.Чорновола, будинок №13, Івано-Франківської області. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири №26 загальною площею 31 м2, житловою площею 14,2 м2, яка розташована за адресою м.Рогатин, вул.Чорновола, будинок №13, Івано-Франківської області. Судове рішення набуло законної сили 27 липня 2017 року.

На підставі вказаного судового рішення ОСОБА_5 зареєструвала право власності на ? частину квартири АДРЕСА_4. Номер запису про право власності: 22499753, дата, час державної реєстрації: 20.09.2017 10:31:04, державний реєстратор: ОСОБА_10, Обласне комунальне підприємство «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації»,Івано-Франківська область, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 98319675 від 25.09.2017 року.

Згідно свідоцтва про шлюб серія І-НМ №197727, 31 липня 2018 року в Рогатинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківської області ОСОБА_5 зареєструвала шлюб із ОСОБА_11, про що зроблено актовий запис за №58. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини ОСОБА_11.

З матеріалів перевірки №39 за заявою ОСОБА_2, наданих Рогатинським відділенням поліції Тисменицького ВП ГУНП України в Івано-Франківській області вбачається, що16 січня 2015 року в чергову частину надійшла заява ОСОБА_2 про те, що він виявив у вхідних дверях своєї квартири, що розташована за адресою: вул.Чорновола,13/16 м.Рогатин, замінені замки. Проведеною перевіркою було встановлено, що після розлучення ОСОБА_2 відмовився надати колишній дружині ОСОБА_5 ключі від квартири. З метою забрати з квартири особисті речі, ОСОБА_5 та її батько ОСОБА_6 за допомогою болгарки розрізали замок на вхідних дверях та винесли потрібні їм речі. Після чого встановили на дверях новий замок та залишили квартиру.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною другою статті 16 ЦК України визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України мають найвищу юридичну силу, Конвенція є частиною національного законодавства (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( ч.1 ст.316 ЦК України).

В статті 317 ЦК України закріплено положення про те, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов'язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплено положення, що громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Відповідно до частини першої статті 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також частина перша статті 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Виходячи з порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 64, 150, 156 ЖК Української РСР, суд приходить до висновку, що положення статей 381, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі N 6-709цс16).

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року», Першого протоколу і протоколів №№2, 4,7 і 11 Конвенції № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Перший протокол і протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична чи юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (частина перша статті 80 ЦПК України). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частина четверта статті 77 ЦПК України).

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі наведеного, з врахуванням того, що позивачка довела у судовому засіданні належними та допустимими доказами ту обставину, що вона, будучи власником квартири, позбавлена можливості користуватися належно їй 1/2 квартири АДРЕСА_5, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 12,13,81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення задовольнити повністю.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_6.

Зобов'язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_7.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою №26 по вул.Чорновола, 13 в м.Рогатині Івано-Франківської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_12 704,80 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, фактичне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстроване місце проживання якого АДРЕСА_8, фактичне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2.

Дата складення повного судового рішення - 07 грудня 2018 року.

Суддя: О.О.Лошак