Справа № 583/3338/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Охтирка

Охтирський міськрайсуд Сумської області в складі:

головуючого судді Ільченко В.М.

за участі секретаря Верби Н.О.

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у порядку спрощеного провадження в залі суду № 1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (Україна, Сумська область, м. Охтирка. пров. Чумацький, 3) до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» (Україна, м. Київ, вул. Грушевського, 1-д) про зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

23.08.2018 відкрито провадження у справі. Свої вимоги позивач мотивує тим, що у Перевальському районному суді Луганської області на розгляді перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, по якому він є потерпілим. Так, 19.03.2012 зловмисники, під видом покупців речі, про продаж якої він дав обяву, зателефонували йому і, домовившись про купівлю-продаж, попросили дати номер банківської картки, на яку повинні були перерахувати кошти. Він повідомив їм номер банківської картки. Через декілька годин, при перевірці, чи надійшли грошові кошти на картку, він побачив, що на його рахунку відсутні кошти. Відразу він звернувся до місцевого відділення банку, де йому повідомили, що гроші були зняті у м. Луганську, а також заспокоїли, що служба безпеки банку розбереться в даній ситуації. Наступного дня він подав заяву до міліції, на підставі якої була порушена кримінальна справа. Через деякий час йому надійшла судова повістка про виклик до суду як потерпілого, однак в той час в м. Луганськ почалися перші сепаратистські заворушення, тому він надіслав до суду телеграму з проханням надіслання йому копії судового рішення, відповіді на яку не отримав, так як там почалися військові дії. Про вказані обставини він неодноразово повідомляв банк та просив на час проведення слідства не нараховувати йому проценти, але кожного разу отримував відповідь про неможливість таких дій з боку банку. З відповідей на його письмові звернення йому стало відомо, що матеріали кримінального провадження знаходяться на непідконтрольній території України і кримінальне провадження втрачено. На даний час відповідач вимагає від нього сплати суми боргу, яка вже перевищує 50 тис. грн та яка для нього є завеликою. Вважає, що він не повинен сплачувати цю суму заборгованості. Зазначає, що він реквізити своєї картки нікому не передавав. Тому просить зобовязати відповідача звільнити його від нарахування заборгованості за злочинні дії сторонніх осіб за користування кредитною карткою, що мало місце 19.03.2012, а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Позивач в судове засідання не зявився.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, а також надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не погоджується із позовними вимогами з огляду на їх необґрунтованість і неправомірність. Так, 11.05.2010 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позивачем укладено кредитний договір, який складається із анкети-заяви позичальника, тарифів банку та Умов і правил надання банківських послуг, відповідно до якого на імя позивача емітована платіжна кредитна карта для обслуговування кредитного ліміту. Сторонами було визначено, що засобами доступу до картрахунку є кредитна картка клієнта та фінансовий телефон клієнта, який проходить верифікацію з підтвердженням. За допомогою встановлених засобів доступу до карткового рахунку позивачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування. Відповідно до умов договору клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування картки /рахунку/ на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг. Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з карткового рахунку третіми особами. Також, відповідно до умов договору клієнт зобовязаний вживати заходів щодо запобігання втрати (розкрадання) карток, персонального ідентифікаційного номера або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконного використання. Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в SMS-повідомленні ПіН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobileBanking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах звязку під час використання цих каналів. Клієнт зобовязаний негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до колцентру (протягом 15 хвилин) про інформацію, яка стала відомою клієнту про втрату/крадіжку картки, стікера PayPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціонованих транзакцій по його рахунках (а також по рахунках 3-іх осіб). Клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват24. Вважає, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції. Зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності, який просив застосувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивачем надана відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що він не заперечує, що між ним та відповідачем існують відносини зобовязального характеру, які виникли 11.05.2010 під час укладення кредитного договору. Вважає, що довів документально, що 19.03.2012 щодо нього відбулись злочинні дії зі сторони ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які притягувалися до кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України, в тому числі за заволодіння грошовими коштами з його банківської карти. Дана обставина спростовує твердження, що його діями порушено зобовязання. Він неодноразово звертався до відповідача, правоохоронних органів, ні від кого не ховався, 19.03.2012 звернувся до найближчого відділення банку з заявою про заволодіння коштів з картки. Відповідно до ст.ст. 614, 1166 ЦК України він не повинен нести відповідальність за незаконні дії ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Також, відповідач не вказує з якої дати повинен відліковуватися 3-річний строк позовної давності, про застосування якого він заявляє.

Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення представника позивача, врахував позицію відповідача, дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 11.05.2010 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2, шляхом підписання останнім заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, було укладено кредитний договір.

Відповідно до виписки з карти 1555897 в період з 12.01.2012 по 20.05.2012 здійснювалися операції по списанню, поповненню та переказу грошових коштів, зокрема 19.03.2012 здійснено видачу коштів через АТМ з карти 5211ХХХХХХХХ5897 на загальну суму 9999 грн.

Згідно листа слідчого управління ГУМВС України в Луганській області від 04.09.2013 №4/В-764, 25.05.2012 СВ Жовтневого РВ ЛМУ ГУМВС України у Луганській області порушено кримінальну справу №05/12/0593 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, щодо невстановленої особи, яка 19.03.2012 близько 10.30 год. шляхом обману, за допомогою незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, заволоділа коштами ОСОБА_2 у сумі 10335 грн. 23.10.2012 кримінальна справа 05/12/0593 обєднана в одне провадження з кримінальною справою №18/12/9302 з привласненням єдиного номеру 18/12/9302. Цього ж дня слідчим СУ ГУМВС України в Луганській області винесено постанови про визнання ОСОБА_2 потерпілим та цивільним позивачем у зазначеній кримінальні справі, що підтверджується постановою про обєднання кримінальних справ в одне провадження від 23.10.2012, постановами слідчого від 23.10.2012 про визнання ОСОБА_2 потерпілим та цивільним позивачем.

Відповідно до повідомлення про відкриття сторонам кримінального провадження матеріалів від 06.02.2014 досудове розслідування, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000027 від 23.01.2014 за ознаками ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, в якому ОСОБА_2 є потерпілим, було завершено.

З ухвали Апеляційного суду Луганської області від 19.05.2014 №422/801/14-к, а також повістки про виклик до суду в кримінальному провадженні №432/3281/14-к, вбачається, що кримінальне провадження №0000027 за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_5В у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, було направлено до Стахановського міського суду Луганської області для розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори.

В статтях 13, 14 ЦК України зазначено, що здійснення особою цивільних прав та виконання обовязків визначено межами, наданими їй договором або актами цивільного законодавства.

Положеннями ст. 16 ЦК України визначено правоособа звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обовязку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивачем заявлена вимога про зобовязання відповідача звільнити від нарахування заборгованості за злочинні дії сторонніх осіб за користування кредитною карткою, посилаючись на положення ст. 607 ЦК України щодо припинення зобовязання неможливістю його виконання у звязку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Розглядаючи заявлені вимоги в аспекті правовідносин, що виникли між сторонами внаслідок укладення кредитного договору, суд не може погодитися з доводами позивача, що в даному випадку зобовязання слід вважати припиненим внаслідок неможливості виконання, оскільки положення ст. 607 ЦК України не поширюється на грошові зобовязання.

Крім того, слід зазначити, що фактично позивач порушує питання про зобовязання відповідача припинити його обовязки, що виникли внаслідок укладення договору кредиту через неотримання грошових коштів, тому не зрозуміло, яке саме право позивача порушується відповідачем, оскільки відповідачем не предявлена вимога про повернення заборгованості.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено порушення його права відповідачем, а тому відсутні підстави для задоволення саме заявлених вимог.

Враховуючи наявність підстав у відмові в позові, з позивача підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Так, в ч. 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою суду від 23.08.2018 ОСОБА_2 було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Таким чином, з позивача підлягає стягненню судовий збір в прибуток держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 13, 16, 509, 526, 607, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 77-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (Україна, Сумська область, м. Охтирка. пров. Чумацький, 3) про зобовязання вчинити дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (Україна, Сумська область, м. Охтирка. пров. Чумацький, 3, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 704,80 грн (сімсот чотири грн 80 коп.) в прибуток держави.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайсуд Сумської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 03 грудня 2018 року.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області ОСОБА_6