Справа №: 398/2931/18
провадження №: 2/398/2201/18
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
судді Нероди Л.М.,
за участі секретаря Борозни Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позов мотивує тим, що за договором купівлі-продажу він є власником будинку №38 по провулку Суворова в м. Олександрії Кіровоградської області. Крім нього, у спірному будинку зареєстровані відповідачі, його донька ОСОБА_2, яка з 2011 року в будинку не проживає, та йог осин ОСОБА_3, який з 2013 року в будинку не проживає. На його неодноразові прохання знятися з реєстрації в будинку відповідачі не реагують чим порушують його права власника будинку.
Позивач в судове засідання не зявився, але подав заяву про можливість розглянути справу в його відсутність, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує.
Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду повідомлялися належним чином, будь яких заяв чи клопотань не подали. Причини неявки суду невідомі.
Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно та об'єктивно оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до такого висновку.
ОСОБА_1 являється власником будинку № 38 по провулку Суворова в м. Олександрії Кіровоградської області на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.1989 року посвідченого державним нотаріусом першої Олександрійської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за №2-1882, та зареєстрованого в БЮРО технічної інвентаризації 03.07.1989 року за №5264/32 (а.с.8-9).
Крім позивача в будинку зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується копією домової книги (а.с.10-13), довідкою про склад сімї (а.с.14) та адресними довідками Управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради (а.с.24-25).
17.07.2018 року головою квартального комітету №32 в присутності свідків складено акт про не проживання ОСОБА_2 за адресою: пров. Суворова, 38, м. Олександрія Кіровоградської області, з 2012 року (а.с.15).
17.07.2018 року головою квартального комітету №32 в присутності свідків складено акт про не проживання ОСОБА_3 за адресою: пров. Суворова, 38, м. Олександрія Кіровоградської області, з 2013 року (а.с.16).
Судом встановлено, що відповідачі не є власниками будинку №38 по пров. Суворова, в м. Олександрія Кіровоградської області та тривалий час не проживають у цьому приміщенні.
Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст. 391 ЦК України.
У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», передбачена можливість визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у разі її відсутності понад шість місяців після виконання рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Оскільки відповідач є членом сімї позивача, то спірні правовідносини між сторонами регулюються ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Докази про те, що між сторонами були встановлені інші домовленості, у матеріалах справи відсутні.
Враховуючи відсутність відповідачів за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником будинку та відповідачами, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання відповідачів таким, що втратили право на користування вказаним будинком.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого Протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. Реєстрація відповідачів в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідачів таким, що втратили право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити.
Як вбачається із заявлених вимог, позивачем не заявлено вимог щодо стягнення судових витрат з відповідачів, а тому їх необхідно віднести на рахунок позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 141, 258, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, такою, що втратила право користування будинком №38 по провулку Суворова в м. Олександрія Кіровоградської області.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, таким, що втратив право користування будинком №38 по провулку Суворова в м. Олександрія Кіровоградської області.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 06.12.2018 року.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА