Постанова

Іменем України

22 березня 2018 року

м. Київ

справа № 591/1285/16-ц

провадження № 61-12995 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_5, на рішення Зарічного районного суду м. Суми у складі судді Бурди Б. В. від 24 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області у складі колегії суддів:

Бойка В. Б., Кононенко О. Ю., Семеній Л. І., від 4 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування майнової і моральної шкоди.

Позовну заяву мотивовано тим, що22 травня 2011 року близько 23 год. вечора біля магазину «Онікс», що розташований у м. Суми по вул. Богуна, 16, відповідачі разом з іншими особами злочинними діями завдали йому тілесних ушкоджень, що потягли за собою довготривалий розлад здоров'я, пошкодили належний йому автомобіль та зіпсували одяг.

Просив стягнути з відповідачів на його користь 39 677 грн 92 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 200 тис. грн - моральної шкоди, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про причетність відповідачів до вчинення стосовно позивача протиправних дій.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 4 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником

ОСОБА_5, залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що кримінальна справа стосовно відповідачів була закрита з реабілітуючих підстав, матеріали справи не містять доказів причетності відповідачів до вчинення щодо позивача протиправних дій.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, просить скасувати судові рішення із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відсутність своєї вини повинні доводити відповідачі, а не позивач. Постанови слідчих органів не носять характер преюдиційності, а є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у порядку, передбаченому ЦПК України. Разом з тим, вказує, що при проведенні досудового розслідування позивач упізнав відповідачів, які нанесли йому тілесні ушкодження, проте слідчий на це уваги не звернув. Слідчим було порушено ряд процесуальних дій, що стало наслідком винесення незаконних постанов, а тому суди попередніх інстанцій безпідставно поклали їх в основу рішення.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

13 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди попередніх інстанцій установили, що22 травня 2010 року близько

23 год. група осіб, знаходячись неподалік від магазину «Онікс» по

вул. Богуна, 16 у м. Суми, виявляючи зневажливе ставлення до загальноприйнятих норм поведінки в суспільстві, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, умисно, шляхом завдання ударів руками, ногами, камінням пошкодили автомобіль «Ford», який на праві власності належить ОСОБА_4, заподіявши останньому майнову шкоду. Крім того, вказана група осіб, продовжуючи свої хуліганські дії, завдала ОСОБА_4 чисельні удари руками та ногами, внаслідок чого останнім були спричиненні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

За даним фактом була порушена кримінальна справа, скоєне відносно позивача діяння було кваліфіковано уповноваженим державним органом як злочин, передбачений частиною другою статті 296 КК України.

Серед осіб, які підозрюються або притягувалися до кримінальної відповідальності у зв'язку зі скоєнням відносно позивача протиправних дій є: ОСОБА_11 (звільнений від кримінальної відповідальності на підставі пункту «в» статті 1, статті 6 Закону України «Про амністію у

2011 році»); ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 (відносно яких триває розгляд кримінальної справи у суді);ряд інших невстановлених осіб.

Постановою слідчого від 9 вересня 2011 року відмовлено у порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_7 за відсутністю у його діях складу злочину, передбаченого частиною другою статті 296 КК України, за фактом хуліганських дій відносно ОСОБА_4

Постановою слідчого від 2 листопада 2011 року кримінальна справа відносно ОСОБА_6 за фактом хуліганських дій відносно

ОСОБА_4 закрита за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого частиною другою статті 296 КК України.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов'язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов'язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 ЦК України.

За змістом статей 1166, 1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спорів про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в заподіянні.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача майнової та моральної шкоди, оскільки протиправність відповідачів, наявність причинного зв'язку між шкодою і їх протиправним діянням та вини останніх в її заподіянні матеріалами справи не підтверджується.

Доводи касаційної скарги про те, що суд безпідставно поклав на нього обов'язок доведення вини відповідачів у завданні шкоди є безпідставними, оскількисуди вказали на недоведеність протиправності поведінки відповідачів та причинного зв'язку такої поведінки із заподіяною шкодою.

Слід зазначити, що в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів з їх оцінкою.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_5, залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 4 квітня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта