АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/405/18 Справа № 204/8453/16 Головуючий у 1 й інстанції - Книш А.В. Доповідач - Єлізаренко І.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору та повернення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору та повернення грошових коштів.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 01 березня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір оренди нежилого приміщення літ. Б-1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 76,5 кв.м. За умовами договору відповідач надала дане приміщення (магазин) у тимчасове платне користування (з правом подальшого викупу) строком до 01 серпня 2016 року, після спливу якого зобов'язалась укласти з ним договір купівлі-продажу вказаного приміщення. Відповідно до п.п.5.1.3, 6.1.10 договору оренди орендар зобов'язався не пізніше трьох календарних днів з дня спливу строку оренди сплатити орендодавцю вартість об'єкту оренди - нежилого приміщення, а орендодавець зобов'язався за погодженням з орендарем визначити час і місце укладення договору купівлі-продажу цього об'єкту, але не пізніше 10 жовтня 2016 року. Вартість об'єкта оренди за договором визначена у розмірі 100 000 грн. 01 серпня 2016 року строк оренди сплинув, він сплатив вартість об'єкту оренди, що підтверджується відповідною розпискою, проте відповідач свого обов'язку щодо укладення договору купівлі-продажу не виконала. У визначений сторонами строк, 10 жовтня 2016 року сторони звернулися до нотаріальної контори для укладення договору купівлі-продажу приміщення, однак з'ясувалося, що у відповідача право власності на об'єкт оренди підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна не на магазин, а на майстерню, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Оскільки предметом договору оренди, укладеному між ним та відповідачем, є магазин, а у відповідача є лише правовстановлюючі документи на майстерню, вважає, що договір оренди не може бути виконаний до кінця, оскільки у відповідача відсутні належним чином оформлені документи, що підтверджують право власності останньої саме на магазин, який є предметом договору оренди. 01 листопада 2016 року він звернувся до відповідача з вимогою щодо повернення сплачених ним коштів в рахунок договору купівлі-продажу нежилого приміщення у розмірі 100000 грн., однак така вимога була залишена без відповіді. На підставі викладеного просив суд розірвати договір оренди нежилого приміщення (з правом викупу), укладений між ним та ОСОБА_2 01 березня 2014 року, стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі

100 000 грн., сплачені в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу нежилого приміщення літ. Б-1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, оскільки даний договір не укладався, а також стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 червня 2017 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 100 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2017 року було виправлено описку в рішенні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 червня 2017 року в частині судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 06 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог та визнати за нею право приватної власності на магазин: приміщення літ. Б-1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 76,5 кв.м., а саме -магазин, який складається з: 1 - торгова зала, 38,9 кв.м., 2 - кладова, 6,8 кв.м., 3 - кладова, 6,2 кв.м., 4 - кабінет, 8,7 кв.м., 5 - коридор, 7,8 кв.м., 6 - коридор - 1,8 кв.м., 7 - туалет, 1,9 кв.м., 8 - котельня, 4,4 кв.м., посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, які мають значення для вирішення справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до абз.4 ч.1 ст.635 ЦК України, попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною ч.1 ст.216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21 липня 2000 року ОСОБА_2 є власником майстерні літ. Б-1, загальною площею 84,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

З копії технічного паспорту, виготовленого КП ДМБТІ на ім'я ОСОБА_2 станом на 15 листопада 2005 року, вбачається, що магазин літ. Б-1 загальною площею 103 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.12-14).

01 березня 2014 року між ОСОБА_2 (орендодавцем) та ОСОБА_3 (оредарем) було укладено договір №01/15 оренди нежилого приміщення (а.с.10,11).

Відповідно до п.1.1. даного договору орендодавець передає, а орендар приймає а оренду нежиле приміщення - магазин, що розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Строк оренди встановлюється з моменту підписання акта прийому-передачі і діє по 01 серпня 2016 року (п.3.1. договору).

Відповідно до п. 5.1.3. договору, орендодавець зобов'язаний по закінченню строку дії оренди укласти з орендарем договір купівлі-продажу орендованого об'єкта, за умови виконання орендарем п.6.1.10. договору в строки, узгоджені сторонами договору, але не пізніше 10 жовтня 2016 року.

Пунктом 6.1.10 договору в свою чергу передбачено, що орендар зобов'язаний на протязі 3-х календарних днів з дня закінчення строку оренди оплатити орендодавцю вартість об'єкту оренди для укладення договору купівлі-продажу об'єкту, що орендується, в строки, погоджені сторонами договору.

З копії розписки від 01 серпня 2016 року вбачається, що на виконання умов договору оренди №01/15 від 01 березня 2014 року позивач сплатив 01 серпня 2016 року відповідачу вартість об'єкта оренди в сумі 100 000 грн., а саме приміщення літ.Б-1, за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 76,5 кв.м., для укладення в майбутньому договору купівлі-продажу (а.с.16).

За положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено та сторонами в судовому засіданні визнавалося, що позивач 01 серпня 2016 року сплатив, а відповідач отримала вартість об'єкта оренди, а саме приміщення літ.Б-1, за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 76,5 кв.м., у розмірі 100000 грн. для укладення в майбутньому договору купівлі-продажу.

01 листопада 2016 року ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_2 направив претензію-повідомлення, яку остання отримала 06 листопада 2016 року про, що свідчить її підпис в наданій суду копії претензії-повідомлення (а.с.17).

Зі змісту претензії вбачається, що оскільки виконати зобов'язання щодо передачі права власності на орендований об'єкт відповідач не може, у зазначені договором строки, позивач бажає розірвати договір оренди та вимагає повернути йому грошові кошти у розмірі 100000 грн. у строк до 30 листопада 2016 року.

Судом встановлено, після закінчення строку дії спірного договору оренди було повернуто відповідачу предмет договору - нежиле приміщення магазин, що розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Станом на час розгляду справи відповідачем грошові кошти у розмірі 100 000 грн. позивачу не повернуті.

Таким чином, судом першої інстанції вірно враховано ту обставину, що строк дії спірного договору закінчився 01 серпня 2016 року, з моменту повернення позивачем предмету договору найму відповідачу, та обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо розірвання договору оренди нежилого приміщення.

Щодо позовних вимог в частині стягнення грошових коштів, то слід зазначити наступне.

На виконання умов договору оренди №01/15 від 01 березня 2014 року позивач сплатив 01 серпня 2016 року відповідачу вартість об'єкта оренди, а саме приміщення літ.Б-1, за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 76,5 кв.м., для укладення в майбутньому договору купівлі-продажу, що підтверджується розпискою від 01 серпня 2016 року (а.с.16).

Суд дійшов вірного висновку, що вказана розписка є за своєю суттю є попереднім договором, який укладено у простій письмовій формі.

Укладена між сторонами розписка про передачу грошових коштів у розмірі 100 000 грн., сплачених ним в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу нежилого приміщення літ. Б-1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, свідчить лише про наміри сторін на укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а не про укладення самого договору купівлі-продажу майна, який підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, договір купівлі-продажу спірного приміщення між позивачем та відповідачем у встановленому законом порядку не укладався, нотаріально не посвідчувався.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги стосовно задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки судом першої інстанції було відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з'ясування судом обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, порушення норм матеріального права є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06 червня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді