Провадження № 22-ц/4808/271/18
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів: Бойчук І.В., Василишин Л.В.,

секретаря Бойчука Л.М.

з участю: представника апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням старшого державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_1, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 липня 2018 року, постановлену суддею Кардаш О.І.,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року старший державний виконавець Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Манелюк Н.Я. звернулася в суд із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта.

Подання обґрунтовано тим, що на виконанні Калуського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області знаходиться виконавче провадження про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 192027,51 гривень та судових витрат. Рішення на даний час боржником не виконано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам ч.5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження».

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, майна, на яке можна було б звернути стягнення, за боржником не виявлено. З метою забезпечення збереження майна 24 червня 2011 року зареєстровано арешт нерухомого майна.

Державним виконавцем 23 лютого, 04 квітня, 08 вересня 2017 року 2017 року, 02 березня 2018 року на адресу боржника направлялись виклики для надання пояснень щодо причин невиконання рішення, однак ОСОБА_1 не з'являвся.

Державною прикордонною службою України на запит повідомлено, що ОСОБА_1 неодноразово перетинав державний кордон України.

Вважає, що оскільки рішення до цього часу не виконане, боржник ухиляється від його виконання, є підстави для тимчасового обмеження у виїзді за кордон.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 липня 2018 року подання задоволено.

ОСОБА_4 тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України до виконання зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом №202/37798/13-ц, виданим 04.12.2015 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 192027,51 гривень боргу та судових витрат у розмірі 923,10 гривень з кожного.

На дану ухвалу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить її скасувати і направити справу до суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Апелянт у скарзі зазначає, що суд при розгляді подання порушив норми процесуального права. Не врахував, що виконавчий лист виданий Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська, який розглядав справу як суд першої інстанції. Згідно статті 441 ЦПК України в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали (30.07.2018 р.), не було передбачено можливості постановлення ухвали про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України судом за місцем виконання рішення. Зміни до статті 441 ЦПК України, якими передбачено, що ухвала про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання рішення, було внесено Законом України від 03 липня 2018 року, який набрав чинності 28.08.2018 року. Тому справа була підсудна Індустріальному районному суду м.Дніпро, а не Калуському міськрайонному суду.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представника апелянта, який вимоги скарги підтримав, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що він ухиляється від виконання зобов»язання, тому підлягає обмеженню у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвала суду першої інстанції підлягає перевірці в межах доводів апеляційної скарги, тобто в частині визначення підсудності розгляду подання, як про це просить апелянт і по суті апеляційним судом не перевіряється.

Судом встановлено, що на виконанні Калуського міськрайонного ВДВС перебуває виконавче провадження № 51670383 з виконання виконавчого листа № 202/37798/13-ц, виданого 04 грудня 2015 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська, про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 192027,51 гривень заборгованості за кредитним договором та 923,10 гривень судових витрат. Боржником по вказаному виконавчому документу є ОСОБА_1

15 липня 2015 року старшим державним виконавцем Рожнятівського районного відділу ДВС відкрито виконавче провадження (а.с.5 ).

15 грудня 2016 року матеріали виконавчого провадження передані Калуському міськрайонному відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області (а.с.63).

У травні 2018 року старший державний виконавець Калуського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Манелюк Н.Я. звернулася в суд із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 липня 2018 року подання задоволено.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законів органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими Законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно ч.4 ст. 441 ЦПК України в редакції, яка діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали, було передбачено, що ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Положенням ч.1 ст.446 ЦПК України в редакції, яка діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали, було передбачено, що процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Іншого порядку щодо вирішення питання обмеження боржника в праві виїзду на межі України не було передбачено, а тому це питання також підлягало вирішенню судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, у даному випадку - Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська.

Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності 28.08.2018 року, частину 4 ст.441 ЦПК України викладено в новій редакції, яка передбачає, що ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця, тобто у даному випадку Калуським міськрайонним судом.

Відповідно до ч.3, ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

На момент розгляду справи апеляційним судом ч.4 ст.441 ЦПК України передбачає, що ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.

Частинами 5, 6, 7 ст.441 ЦПК України в чинній редакції, яка діє з 28.08.2018 року, передбачено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов'язкової участі державного (приватного) виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Тому, ОСОБА_1 має право звернутися до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області із мотивованою заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Крім того, колегія суддів враховує положення ч.2 ст.378 ЦПК України, якою передбачено, що справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв'язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи. У цій справі 04.05.2018 року суд відмовив у задоволенні подання, і під час розгляду апеляційної скарги на вказану ухвалу боржник викликався в судове засідання, однак у судове засідання не з'явився, і про непідсудність справи не заявляв.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для застосування ч.1 ст.378 ЦПК України і скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю відсутні.

За таких обставин ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 липня 2018 року без змін.

Постанова оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 03 грудня 2018 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Василишин