ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/357/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2018 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., вивчивши матеріали за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Макіїввугілля" про стягнення грошової суми за час затримки розрахунку при звільненні, заборгованості та моральної шкоди,

Встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшов вказаний позов.

Вказану заяву було подано без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України, а саме: судовий збір не сплачено у повному обсязі, розмір якого становить 1 відсоток ціни позову за вищевказану позовну вимогу майнового характеру про стягнення грошової суми за час затримки розрахунку при звільненні - відповідно до ст.4 Закону України "Про судовий збір", а також 640 грн. за позовну вимогу немайнового характеру; не вказано ціну позову і обгрунтування цього відсутнє.

Враховуючи викладене, згідно з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було вирішено залишити без руху заяву з наданням строку для виправлення недоліків - 5 днів, копію якої позивач отримала 16 лютого 2018 року (згідно з розпискою у рекомендованому листі).

До Дарницького районного суду м. Києва поштою надійшла заява позивача щодо виправлення вказаних недоліків, яка була здана заявником на поштове відділення 22 лютого 2018 року - з пропущенням вищевказаного строку (згідно наявним поштовим конвертом), при цьому, позивач не сплатила вказаного судового збору.

З поданих документів вбачається, що позивачем не було сплачено вказаний судовий збір всупереч положенням ст.ст.4, 5 Закону України "Про судовий збір".

Згідно з правовим висновком, викладеним в Постанові від 30 листопада 2016 року Судових палат у цивільних, адміністративних та господарських справах Верховного Суду України у справі №6-1121цс16 визначено зокрема наступне: "…на момент звернення до суду з позовною заявою позивач звільнявся від оплати судового збору (станом на січень 2015 року) згідно з чинною на той час редакцією пункту 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Разом з тим станом на день подання позивачем касаційної скарги (6 лютого 2016 року) такої пільги він уже не мав, оскільки на цей час діяла нова редакція статті 5 Закону України «Про судовий збір», за якою справи «за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин», було виключено з категорії пільгових.

З огляду на зазначене у справі, яка переглядається, установивши, що на час подання касаційної скарги була чинною редакція Закону України «Про судовий збір», за пунктом 1 частини першої статті 5 якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, касаційний суд дійшов обґрунтованого висновку проте, що особа, яка подала касаційну скаргу, не звільнена від сплати судового збору".

Крім того, згідно з п.12 та п.13 Постанови ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 17.10.2014 року №10: у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно, при цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами; якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди.

Отже, враховуючи викладене, положення ст.ст.4, 5 Закону України "Про судовий збір" судом було визначено, що розмір судового збору, який позивач має сплатити до відкриття провадження по справі, становить 1 відсоток ціни позову за вищевказану позовну вимогу майнового характеру про стягнення грошової суми за час затримки розрахунку при звільненні - відповідно до ст.4 Закону України "Про судовий збір", а також 640 грн. за позовну вимогу немайнового характеру щодо відшкодування моральної шкоди.

З заяви вказаної позивача вбачається, що остання фактично заперечує проти виконання вищевикладених вимог, зазначених в ухвалі Дарницького районного суду м. Києва щодо сплати вищевказаного судового збору за вищевказаними вимогами.

Отже, недоліки позову у повному обсязі не були усунуті.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані висновки не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому з положень ч.3 ст.185 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.7 ст.185 ЦПК України - повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, вважаю, що відповідно до ст.185 ЦПК України заяву належить повернути.

Керуючись ст.185 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути позовну заяву ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на ухвалу до Апеляційного суду м. Києва може бути подана протягом 15 днів з дня отримання її копії.

Суддя: