Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 404/8304/13-ц

провадження № 61-24385св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду

м. Кіровограда від 01 грудня 2016 року у складі судді Бершадської О. В. та ухвалу Кіровоградської області від 26 січня 2017 року у складі колегії суддів:

Дуковського О. Л., Єгорової С. М., Письменного О. А.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 10 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 44 188,00 доларів США строком до 10 квітня 2038 року із сплатою 12,5 % річних за весь строк фактичного користуванням кредитом. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку була передана квартира за АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступив права вимоги до ОСОБА_2 за зобов'язаннями по вказаному кредитному договору та договору іпотеки від 10 квітня 2008 року відповідно до договору факторингу № 15 та договору про відступлення права за іпотечними договорами. ОСОБА_2 умови кредитного договору належним чином не виконував, у зв'язку з чим, станом на 23 серпня

2013 року утворилася заборгованість у розмірі 57 210,54 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) на дату розрахунку складає - 457 283,85 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 44 148,59 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 352 879,68 грн; заборгованості по відсоткам -

62 456,26 грн; заборгованість за пенею - 41 947,90 грн.

Ураховуючи вказане, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» просило суд задовольнити його позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_2 зазначену суму боргу.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 січня

2014 року зазначений позов було задоволено та 18 березня 2014 року

ТОВ «ФК «Вектор Плюс» отримало виконавчий лист для пред'явлення до виконання.

10 грудня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції на підставі пункту 8 частини першої статті 49 та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», провадження з примусового виконання виконавчого листа № 404/8304/13-ц ,закінчено, заборгованість по кредиту відсутня.

12 липня 2016 року згідно ухвали Кіровського районного м. Кіровограда, за заявою ОСОБА_2 заочне рішення Кіровського районного суду

м. Кіровограда від 30 січня 2014 року, скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня

2016 року в задоволені позову ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» () внесений судовий збір в розмірі - 3 441,00 грн.

Рішення районного суду мотивовано тим, що в період виконання заочного рішення Кіровського районного суду м. Кіровоградавід 30 січня 2014 року, ОСОБА_2 сплатив заборгованість за кредитним договором, а тому зобов'язання по спірному договору припиненні та відділом державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції на підставі пункту 8 частини першої статті 49 та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» 10 грудня 2015 року закінчено виконавче провадження. Вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред'явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості тощо). Вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави, пред'явлена до звернення до суду з вимогою про виконання основного зобов'язання, оплачується судовими збором як вимога майнового характеру. При цьому ціна позову визначається розміром виконання, на яке претендує заставодержатель за рахунок заставленого майна. Оскільки ОСОБА_2 вимоги банку було задоволено після пред'явлення позову до суду, тому за заявою представника ТОВ «ФК «Вектор Плюс» суд стягує на користь банку понесений ним судовий збір в розмірі 3 441,00 грн, як за майновий спір.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 січня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилено. Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що вимоги ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягає, оскільки на момент розгляду справи, а саме після скасування заочного рішення, будь-які договірні відносини між позивачем та

ОСОБА_2 припинені. Враховуючи, що відповідачем задоволено вимоги банку після пред'явлення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення понесеного позивачем судового збору в розмірі 3 441,00 грн.

У лютому 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої та апеляційної інстанції, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення судового збору та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення судового збору відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення в частині стягнення судового збору є необґрунтованими, оскільки відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. Позивачу

ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відмовлено у задоволенні позовної вимоги про звернення стягнення на майно, а, отже заява про стягнення судового збору не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 10 квітня 2008 року між ВАТ «Седбанк» та

ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 44 188, 00 доларів США строком до 10 квітня 2038 року із сплатою 12,5 % річних за весь строк фактичного користуванням кредитом.

18 липня 2011 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є

ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін та доповнень № 2 до указаного кредитного договору.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між

ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та

ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку банку була передана квартира АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

Відповідно до договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року

ПАТ «Сведбанк» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

14 грудня 2012 року ПАТ «Сведбанк» на адресу ОСОБА_2 направлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги.

Також судом встановлено, що після пред'явлення позову ТОВ «ФК «Вектор Плюс»до ОСОБА_2 10 вересня 2013 року, в період виконання заочного рішення суду від 30 січня 2014 року, ОСОБА_2 під час примусового його виконання сплатив заборгованість по зазначеному кредитному договору, що підтверджено довідкою ТОВ «ФК «Вектор Плюс» від 29 жовтня 2015 року, у зв'язку з чим зобов'язання ОСОБА_2 по спірному договору припинені, та Кіровським відділом державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції 10 грудня 2015 року закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 404/8304/13-ц, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда від 18 березня 2014 року

(а.с. 135).

В суді першої інстанції ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було заявлено клопотання про стягнення із ОСОБА_2 судового збору в сумі 3 441,00 грн.

Суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, виходили дійшли обґрунтованого висновку про стягнення понесеного

ТОВ «ФК «Вектор Плюс» судового збору в розмірі 3 441,00 грн, оскільки ОСОБА_2 задоволено вимоги банку після пред'явлення

ТОВ «ФК «Вектор Плюс» позову до нього.

Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України

від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після пред'явлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат при ухваленні рішення.

Згідно положень частини першої статті 89 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача.

Посилання ОСОБА_2 у касаційній скарзі на те, що

ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відмовлено у задоволенні позовної вимоги про звернення стягнення на майно, а тому заява про стягнення судового збору не підлягає задоволенню є безпідставними, оскільки ОСОБА_2 було сплачено заборгованість після пред'явлення ТОВ «ФК «Вектор Плюс» позову до нього, отже заява позивача про стягнення понесених витрат у справі підлягає задоволенню відповідно до вимог статті 89 ЦПК України.

Інші доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні вказаної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського районного суду м. Кіровограда від 01 грудня

2016 року та ухвалу Апеляційного Кіровоградської області від 26 січня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк