Справа № 489/5943/17
Провадження №2/489/866/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19 березня 2018 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:
головуючого судді Румянцевої Н.О.,
із секретарем судових засідань ОСОБА_2,
Позивач звернулась до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 23 будинку № 68 по вулиці Космонавтів в м. Миколаєві. Свої вимоги мотивував тим, що відповідач його племінник, хоча і зареєстрований за вказаною адресою, проте не проживає в вищезазначеному будинку з тривалий час, не бере участі в утриманні житла, не сплачує комунальні послуги. Однак реєстрація відповідача за адресою не дає можливості позивачу реалізовувати своє право користування належним чином.
Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 23 будинку № 68 по вулиці Космонавтів в м. Миколаєві.
Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти винесення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив.
Відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.
Судом ухвалено провести заочний розгляд справи.
Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені слідуючи факти та відповідні правовідносини.
Відповідно до виписки з домової книги, за адресою: АДРЕСА_2, зареєстровані: позивач ОСОБА_4 та відповідач - ОСОБА_3
Відповідно до Акту про непроживання від 12.12.2017 р., складеному сусідами позивача ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 починаючи з липня 2006 року ОСОБА_3 не проживає. Його особистих речей в будинку немає, участі в утриманні житла відповідачка не бере.
Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.
Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні та розпорядженні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Приймаючи до уваги те, що реєстрація місця проживання відповідача, який не є членом сімї позивача, у належній позивачу квартирі перешкоджає реалізації останнім права розпорядження власним майном, то наявні підстави для задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 4, 19, 141-142, 200, 263-265 ЦПК України , суд
Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 23 будинку № 68 по вулиці Космонавтів в місті Миколаєві.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Суддя Ленінського районного
суду міста ОСОБА_1 Румянцева
Повний текст судового рішення складено «27» березня 2018 року.