Провадження № 22-ц/773/650/18 Категорія: 81 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

секретар судового засідання - Концевич Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на постанову заступника начальника Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Мондровського Михайла Миколайовича, за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_4, поданою від її імені представником - ОСОБА_5 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

18 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеною скаргою, мотивуючи тим, що на виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.11.2011 року 22 травня 2012 року видано виконавчий лист, на підставі якого було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду в частині усунення перешкоди в користуванні ОСОБА_6 та ОСОБА_2 двома кімнатами площею 18.5 кв.м, які знаходяться в гуртожитку по АДРЕСА_1, виселення ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4 з житлових кімнат площею 11,3 кв.м та 7,2 кв.м, які знаходяться в гуртожитку по АДРЕСА_1 та вселення ОСОБА_6 та ОСОБА_2 в ці житлові кімнати.

У зв'язку із невиконанням судового рішення при її зверненні 07 грудня 2017 року до Першого відділу ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області їй видали копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 07.07.2017 року.

Вважає зазначену постанову незаконною, оскільки закінчене виконавче провадження могло бути лише після повного виконання судового рішення.

Покликаючись на те, що державним виконавцем Мондровським М.М., у якого перебувало виконавче провадження з 22.07.2015 року, не вжито жодних заходів з примусового виконання виконавчого листа № 2-4663/11 від 22.05.2012 року, просила визнати незаконною та скасувати постанову заступника начальника Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Мондровського М.М. про закінчення виконавчого провадження (ВП №33168668) по виконавчому листу № 2-4663, виданому 22.05.2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, а виконавчий лист повернути для подальшого виконання.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 квітня 2018 року скаргу задоволено.

Визнано незаконною постанову заступника начальника Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинські області Мондровського Михайла Миколайовича про закінчення виконавчого провадження (ВП №33168668) від 07 липня 2017 року по виконавчому листу № 2-4663, виданому 22.05.2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області.

Зобов'язано начальника Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинські області скасувати постанову заступника начальника Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинські області Мондровського Михайла Миколайовича про закінчення виконавчого провадження (ВП №33168668) від 07 липня 2017 року по виконавчому листу № 2-4663, виданому 22.05.2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, який повернути до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинські області для подальшого виконання.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 від імені боржника ОСОБА_12, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить цю ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_13 від імені заявника ОСОБА_2, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Державний виконавець у відзиві на апеляційну скаргу визнав її обґрунтованою та просить задовольнити, скасувавши ухвалу суду першої інстанції.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, учасники справи у судове засідання не з'явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Крім того, представник заявника у надісланому письмовому клопотанні та державний виконавець у відзиві на апеляційну скаргу просять розглядати справу за їх відсутності.

Відповідно до вимог ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 29.11.2011 року у цивільній справі № 2-4663 за позовом прокурора міста Луцька в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_2, Луцької міської ради до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення і вселення судом 22.05.2012 року було видано виконавчий лист про виселення ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4 з житлових кімнат площею 11,3 кв.м та 7,2 кв.м, які знаходяться в гуртожитку по АДРЕСА_1 та вселення ОСОБА_6 та ОСОБА_2 в житлові кімнати площею 11,3 кв.м та 7,2 кв.м, які знаходяться в гуртожитку по АДРЕСА_1, який на підставі заяви стягувача ОСОБА_2 перебував на примусовому виконанні у Першому відділі ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області (ВП №33168668).

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

07 липня 2017 року заступником начальника Першого відділу ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області Мондровським М.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-4663, виданим 22.05.2012 року Луцьким міськрайонним судом. Підставою для винесення постанови зазначено п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.5-6).

Згідно з п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону. Відповідно до ч.3 ст.63 Закону виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Із виконавчого листа, по якому було відкрито виконавче провадження вбачається, що державний виконавець зобов'язаний виконати у примусовому порядку дві складові судового рішення та виконавчого документа - виселити ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4 з житлових кімнат площею 11,3 кв.м та 7,2 кв.м, які знаходяться в гуртожитку по АДРЕСА_1 та вселити у ці житлові кімнати ОСОБА_6 та ОСОБА_2.

Згідно з ч.3 ст.66 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Порядок виконання рішення про вселення стягувача визначений у статті 67 Закону України «Про виконавче провадження».

Про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове вселення (ч.5 ст.67 Закону).

Зі змісту оскаржуваної постанови державного виконавця від 07.07.2017 року про закінчення виконавчого провадження вбачається, що вона містить у собі лише мотивацію щодо виконання виконавчого документа про виселення і не містить у собі жодного обґрунтування щодо виконання виконавчого документа в частині вселення ОСОБА_2.

Посилання державного виконавця у відзиві на апеляційну скаргу на те, що оскільки особи, які перешкоджають проживанню (перебуванню) стягувача не є боржниками у виконавчому провадженні, то не може проводитися вселення стягувача - відхиляються апеляційним судом, оскільки не ґрунтуються на конкретних нормах законодавства.

ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_2 не є боржниками у виконавчому провадженні, а тому їх виселення дійсно має окремий правовий характер.

Разом із тим, державний виконавець не надав жодного належного та допустимого доказу про те, що при виконанні судового рішення про виселення боржників неможливо вселити у це приміщення стягувачів, незалежно від того, що в цьому приміщенні проживають інші особи, щодо яких судове рішення не ухвалювалося.

Крім того, примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням.

Зазначаючи про виконання судового рішення щодо самих боржників та залишення користування спірними приміщеннями дітьми боржників, державний виконавець не довів звільнення приміщення від майна, належного саме боржникам, а не їх малолітнім дітям (якщо їм таке може належати) та не довів накладення заборони боржникам користуватися цими приміщеннями, незалежно від того, у чиєму користування ці приміщення залишилися, і виконання боржниками цієї заборони.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно визнав скаргу ОСОБА_2 обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами справи і не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.268 ч.5, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_4, подану від її імені представником - ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 квітня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: