ПОСТАНОВА

Іменем України

20 березня 2018 року м. Кропивницький

справа № 387/1023/17

провадження № 22-ц/781/527/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Дьомич Л.М; Єгорової С.М.

за участю секретаря: Савченко Н.В.

учасники справи: позивач - ОСОБА_2;

відповідач - Добровелечківська районна державна адміністрація Кіровоградської області;

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3, Добровеличківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28 грудня 2017 року, у складі головуючого судді - Майстера І.П., у справі за позовом ОСОБА_2 до Добровеличківської районної державної адміністрації Кіровоградської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3, Добровеличківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання усиновлення недійсним та зобов'язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 році ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Добровеличківської районної державної адміністрації Кіровоградської області, про визнання усиновлення недійсним та зобов'язання вчинити дії.

В обгрунтування позову зазначав, що народився ІНФОРМАЦІЯ_12 року у с. Тишківка, Добровеличківського району, Кіровоградської області. Відповідно до актового запису № 115 від 20.12.1960 року при народженні позивачу було присвоєне ім'я - ОСОБА_4. Батьками позивача записано ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які перебували у шлюбі відповідно до свідоцтва про одруження НОМЕР_2 від 08.12.1960 року. Шлюб між батьками позивача було розірвано 09.07.1973 року , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_1 від 16.10.1973 року. Згодом 23.12.1973 року мати позивача уклала шлюб із ОСОБА_7 та взяла прізвище чоловіка - «ІНФОРМАЦІЯ_10». За невідомих позивачу обставин, виконавчим комітетом Добровеличківської районної ради депутатів трудящих Кіровоградської області 17.06.1976 року було прийнято рішення № 254, яким дозволено громадянину ОСОБА_8 усиновити неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_9 та присвоїти ОСОБА_4 і ОСОБА_9 прізвище «ІНФОРМАЦІЯ_10», по-батькові - «ІНФОРМАЦІЯ_10» та записати ОСОБА_10 батьком ОСОБА_11 і ОСОБА_9, а відділу ЗАГСУ зареєструвати усиновлення та внести відповідні зміни до запису акта про народження ОСОБА_4 і ОСОБА_9.

В рішенні можливість усиновлення обґрунтовується тим, що батько дітей ОСОБА_5 з 1973 року разом з дітьми не проживав, не надавав допомоги на їх утримання, ухилявся від своїх батьківських обов'язків, а громадянин ОСОБА_10 замінив дітям батька, утримує і виховує їх, діти звикли до нього та називають його батьком. Також в рішенні виконкому визначено, що ОСОБА_3, мати дітей, надала згоду на проведення усиновлення. Усиновлення було проведено без згоди батька дітей ОСОБА_5 та не було отримано згоду на усиновлення дітей.

Посилався на ст. 106 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР (в редакції, яка діяла на час прийняття рішення про усиновлення) усиновлення може бути проведене без згоди батьків, якщо батьки невідомі; батьків позбавлено батьківських прав; батьків визнано недієздатними або безвісно відсутніми; батьки понад 6 місяців не проживають разом з дитиною і без поважних причин не беруть участі в її вихованні та утриманні, не виявляють щодо дитини батьківської уваги та турботи.

Також зазначав, що для здійснення зміни прізвища та внесення запису про визначення ОСОБА_8 як батька позивача, згоду не надавав.

Позивачу на час здійснення усиновлення було повних п'ятнадцять років, на час укладення шлюбу між його матір'ю та ОСОБА_8 - тринадцять років. З огляду на викладене, позивач знав та пам'ятав свого рідного батька, не міг вважати ОСОБА_8 своїм батьком, а тому процедура усиновлення не була дотримана, протиправно не було запитано згоди, як того вимагав закон.

Вказував, що підтримував зв'язок зі своїм рідним батьком - ОСОБА_5 до самої його смерті, спілкувався з матір'ю батька - ОСОБА_12 і вважав її бабусею. Приймав участь у похованні рідного батька та бабусі, а після смерті яких була відкрита спадщина, зокрема, до спадкового майна ОСОБА_12 ввійшло право на земельну частку (пай) розміром 5,11 в умовних кадастрових гектарах відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серія НОМЕР_4, до спадкового майна ОСОБА_5 - право на земельну частку (пай) розміром 5,11 в умовних кадастрових гектарах відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серія НОМЕР_3.

У зв'язку із тим, що Позивач, внаслідок проведеного усиновлення та внесенням змін до актового запису про його народження, не може довести наявність кровного спорідненого зв'язку між ним та ОСОБА_5, ОСОБА_13, він не може брати участь у спадкуванні після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_13

Позивач зазначав, що згоди на усиновлення не надавав, а тому не вважає своїм батьком - ОСОБА_7, оскільки усиновлення призвело до порушення його прав.

Прізвище та по-батькові позивача було змінене в 1976 році у зв'язку з усиновленням, з того часу значна кількість правовстановлюючих документів було видано саме на ім'я «ОСОБА_2».

Просив визнати рішення виконавчого комітету Добровеличківської районної ради депутатів трудящих Кіровоградської області від 17.06.1976 року про надання дозволу на усиновлення ОСОБА_10 та просив зобов'язати орган державної реєстрації актів цивільного стану внести відповідні зміни щодо недійсності усиновлення в актовий запис про народження ОСОБА_2 і відновити первинні записи про його народження з урахуванням того, що ОСОБА_2 надалі матиме прізвище і по батькові, які він одержав у зв'язку з усиновленням - прізвище «ІНФОРМАЦІЯ_10», по-батькові «ІНФОРМАЦІЯ_10».

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі. В обгрунтування скарги зазначав, що усиновлення було проведено без згоди дитини та батьків, а тому таке рішення про усиновлення повинно бути визнано недійсним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на безпідставність даного позову та недоведеність підстав визнання недійсним усиновлення, які передбачені ст. 120 КпШС УРСР (чинного на час усиновлення).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам зазначеного закону.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до архівного витягу від 16.09.2016 №Т26/1/0/1/01-17, рішенням виконавчого комітету Добровеличківської районної ради депутатів трудящих Кіровоградської області від 17.06.1976 року №254 було надано дозвіл ОСОБА_10 усиновити неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_9. Присвоєно ОСОБА_4 і ОСОБА_9 прізвище ОСОБА_10, по батькові - ІНФОРМАЦІЯ_10 та записати ОСОБА_10 їх батьком (а. с. 9-10). Згідно зі змісту вказаного рішення виконавчого комітету мати дала згоду на всиновлення ОСОБА_4 та ОСОБА_9.

З свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_5 вбачається, що ОСОБА_14 і ОСОБА_6 розірвали шлюб 09 липня 1973 року, прізвище ОСОБА_6 присвоєно ОСОБА_15 (а.с. 15)

Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_6 від 17.12.1973 року ОСОБА_10 та ОСОБА_15 уклали шлюб (а.с.16).

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 вбачається, що ОСОБА_10, який усиновив ОСОБА_2, помер ІНФОРМАЦІЯ_11 року.

Відповідно до свідоцтва про народження ерії НОМЕР_8 від 17.06.1976, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_12 та батьком зазначений ОСОБА_10, а матір'ю ОСОБА_3.

Відповідно до повного витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № витягу 3 від 20.11.2013, яким підтверджено факт усиновлення, згідно якого ОСОБА_4 був усиновлений ОСОБА_10 та ОСОБА_4 присвоєно прізвище та по-батькові - ОСОБА_2 (а.с. 11-14).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_13 року у віці 59 років.

З письмових пояснень ОСОБА_3 - матері позивача вбачається, що ОСОБА_5, який є рідним батьком позивача, не надавав дозволу на усиновлення позивача (а.с. 48).

Статтею 104 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР, чинного на час усиновлення передбачено, що для усиновлення потрібна згода усиновлюваного, якщо він досяг десятирічного віку. Коли до подачі заяви про усиновлення, дитина проживала в сім'ї усиновителя і вважає усиновителя своїм батьком (матір'ю) усиновителя, як виняток, може бути проведено без одержання згоди усиновлюваного.

Відповідно до вимог ст.ст. 120, 121 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР, усиновлення визнається недійсним, якщо воно було проведено на підставі підроблених документів, або без наміру породити відносини, встановлені для батьків та дітей (фіктивне усиновлення), або особою, яка не могла бути усиновителем. Усиновлення може бути визнано недійсним лише за заявою особи, права якої були порушені усиновленням, а також за заявою органів опіки і піклування та прокурора.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що перелік правових підстав щодо визнання усиновлення недійсним, зазначених у статті 120 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР, який був чинним на час усиновлення позивача, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню тому, що недійсним може бути визнано усиновлення з підстав підроблення документів про усиновлення або з підстав відсутності мети усиновлення, тобто його фіктивності.

Така підстава, як відсутність згоди дитини на її усиновлення не передбачено зазначеною статтею.

Позивачем не доведено як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції підстав визнання недійсним усиновлення, передбачених ст. 120 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР, чинної на час усиновлення.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст.374 ЦПК України, судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

28.03.2018 року - виготовлено повне судове рішення.

Головуючий суддя: О.Л. Дуковський

Суддя: Л.М. Дьомич

Суддя: С.М. Єгорова