Ухвала

Іменем України

04 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 750/3472/18

провадження № 61-43554ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 24 липня 2018 року в справі за позовом Чернігівської міської ради до приватного нотаріуса Число Світлани Миколаївни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Укрспецтехніка», ОСОБА_4 про скасування рішень, визнання договору купівлі-продажу недійсним та зобов'язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Чернігівська міська рада звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Число С. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 35023494 від 03 травня 2017 року, номер запису про право власності 20239115, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101, визнати недійсним договір купівлі-продажу офісної будівлі з автостоянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка позначена літерою «А-2», загальна площа 33,8 кв. м, до складових частин входить будівля - пункт самообслуговування транспорту під літерою «В-1» та будівля - пункт технічного огляду транспорту під літерою «Г-1», вбиральня під літерою «Б-1», який укладений 23 травня 2017 року між Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Укрспецтехніка» та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Число С. М., скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Число С. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35330034 від 23 травня 2017 року, номер запису про право власності 20553288, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101, зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Укрспецтехніка» усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,3858 га шляхом знесення офісної будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Разом із позовною заявою Чернігівська міська рада подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на офісну будівлю з автостоянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, під літерою «А-2» загальною площею 33,8 кв. м, розміщену на земельній ділянці загальною площею 3858,0 кв. м, та складається з будівлі - пункту самообслуговування транспорту під літерою «В-1» та будівлі - пункту технічного огляду транспорту під літерою «Г-1», вбиральні під літерою «Б-1».

Заява мотивована тим, що невжиття таких заходів дасть можливість відповідачу ОСОБА_4 відчужити зазначену офісну будівлю, що призведе до неможливості виконання рішення суду, зокрема в частині зобов'язання усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 квітня 2018 року заяву задоволено. Накладено арешт на офісну будівлю з автостоянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, під літерою «А-2» загальною площею 33,8 кв. м, розміщену на земельній ділянці загальною площею 3858,0 кв. м, та складається з будівлі - пункту самообслуговування транспорту під літерою «В-1», будівлі - пункту технічного огляду транспорту під літерою «Г-1», вбиральні під літерою «Б-1».

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 24 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволено, ухвалу Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 квітня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права.

29 серпня 2018 року ОСОБА_4 з пропуском строку на касаційне оскарження подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 24 липня 2018 року, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 07 вересня 2018 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме - заявнику слід було надати докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду, та встановлено для виправлення вказаних недоліків строк десять днів з дня вручення ухвали, і роз'яснено заявникам про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 232, заявник отримав вказану ухвалу 22 вересня 2018 року.

На виконання вимог вказаної ухвали до Верховного Суду надіслано матеріали на усунення недоліків, які заявником здані на пошту 28 вересня 2018 року. Вимоги ухвали заявниками виконано.

ОСОБА_4 в касаційній скарзі зазначено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду була винесена в судовому засіданні без його участі, а отримана ним особисто 30 липня 2018 року.

На підтвердження цих доводів суду надано відповідні докази, а саме: копія заяви ОСОБА_4 від 27 вересня 2018 року до Апеляційного суду Чернігівської області про видачу копії витягу з розносної книги для місцевої кореспонденції про вручення копії постанови апеляційного суду від 24 липня 2018 року та засвідчена копія розносної книги про підтвердження отримання ОСОБА_4 оскаржуваної постанови апеляційного суду 30 липня 2018 року.

Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвалених у даній справі судових рішень та додані матеріали свідчать про поважність причин пропуску цього строку та наявність підстав для його поновлення.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення постановлені всупереч вимогам процесуального права та роз'ясненням пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», зокрема позивачем не зазначено причин, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, обґрунтування необхідності вжиття забезпечення позову, в заяві відсутня пропозиція заявника щодо зустрічного забезпечення, суд не вирішив питання зустрічного забезпечення. Причин для забезпечення позову у позивача не було, обрання виду забезпечення позову у вигляді накладення арешту на офісну будівлю з автостоянкою не обґрунтовано, а вжиті заходи перешкоджають законній господарській діяльності відповідача як підприємця.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною третьою статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що між сторонами існує спір, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення виконання можливого рішення суду в разі задоволення позовних вимог, і обґрунтовано забезпечив позов. Вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами.

Наведені у касаційній скарзі доводи ОСОБА_4 були предметом розгляду апеляційного суду та їм дана належна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

Відповідно до частини другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження ухвали Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 квітня 2018 року та постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 24 липня 2018 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 24 липня 2018 року в справі за позовом Чернігівської міської ради до приватного нотаріуса Число Світлани Миколаївни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Укрспецтехніка», ОСОБА_4 про скасування рішень, визнання договору купівлі-продажу недійсним та зобов'язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов