Справа № 761/8837/18
Провадження № 2/761/4694/2018
У Х В А Л А

20 червня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Фролової І.В.,

при секретарі: Подоляні Ю.А.,

за участі:

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_5 про визнання незаконним розпорядження органу приватизації, визнання недійним свідоцтва про права власності на житло, -

В С Т А Н О В И В:

13 березня 2018 року до суду надійшла вказана позовна заява.

14 березня 2018 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Фролової І.В.

Ухвалою від 14 травня 2018 року відкрито провадження у справі.

20 червня 2018 року у судовому засіданні було заявлено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про закриття провадження у справі, оскільки, на його думку, вказаний спір належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, адже по суті позову позивачем оскаржується неправомірність рішення органу державної влади - розпорядження органу приватизації за результатами розгляду її заяви на приватизацію квартири, без вимог про визнання за нею права на приватизацію. Крім того, жодних вимог до відповідача ОСОБА_4 позов не містить, останній заявлений лише до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, як до суб'єкта владних повноважень, у зв'язку із порушенням процедури приватизації.

Позивач та його представник у судовому засіданні проти поданого клопотання заперечували.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, думку позивача та його представника, вивчивши матеріали поданого клопотання, вважає, що воно є таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Стаття 4 КАС України визначає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи;.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, ОСОБА_1 просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження органу приватизації Старокиївської районної державної адміністрації від 15 квітня 1993 року № 347, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 на приватизацію квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло від 15 квітня 1993 року, видане Старокиївською районною державною адміністрацією ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5., ОСОБА_7 про право спільної власності в рівних частках на вказану квартиру.

Разом з тим, позивачем у поданому позові не порушується питання дотримання органом приватизації, як суб'єктом владних повноважень, процедури видачі спірного розпорядження та свідоцтва про право власності на житло, а підставою звернення до суду із позовом стало твердження позивача про те, що заяву про приватизацію квартири ОСОБА_1 не підписувала.

Пунктом 2, 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №8 «Про деякі питання юрисдикції адміністративних судів» передбачено, що для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне. Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

Відтак, наявність у суб`єктному колі даного спору суб'єкта владних повноважень не може сприйматись судом, як єдина та беззаперечна обставина вважати, що вказаний спір належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, враховуючи, що підставою звернення до суду із позовом є твердження позивача про те, що він не підписував заяву про приватизацію квартири, відтак вимоги позову не пов'язані із положеннями публічного права, суд приходить до висновку, що характер спірних відносин є приватноправовим.

Крім того, у позовній заяві позивач посилається на норми Цивільного кодексу України, яким врегульоване спірне питання, спір виник суто із цивільних правовідносин.

Також, до суб'єктного кола даного позову у якості відповідача відноситься також ОСОБА_4, до якого фактично позовні вимоги не заявлені, однак на останнього позивач вказує, як на порушника своїх прав.

Враховуючи вищевикладене, заява про закриття провадження є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 2, 19, 353 ЦПК України, ст. 4, 19 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_5 про визнання незаконним розпорядження органу приватизації, визнання недійним свідоцтва про права власності на житло - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: