Провадження № 22-ц/801/119/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 рокуСправа № 127/24532/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Рибчинського В.П.,

з участю секретаря судового засідання Богацької О.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «НАЗ-ОЛЕ»

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2018 року, постановлене у складі судді Вохмінової О.С., о 09:39, в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області,

встановив:

В листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НАЗ-ОЛЕ» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 27.04.2016 року позивач була прийнята на посаду маркетолога в ТОВ «НАЗ-ОЛЕ», проте з кінця 2016 року не виконує свої посадові обов`язки, оскільки фактично була відсторонена від роботи. Відповідач приховував факт її звільнення, а наказ про звільнення і трудова книжка із відповідним записом вручені не були. 12.09.2017 року ОСОБА_3 звернулась до Головного управління Держпраці у Харківській області з заявою, в якій просила провести перевірку дотримання законодавства про працю: законності звільнення з роботи в ТОВ «НАЗ-ОЛЕ», виплати заробітної плати, проведення розрахунків при звільненні

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначає, що вона особисто не писала письмову заяву на припинення трудових відносин, її звільнення відбулось у вихідний день (субота), з наказом вона не була ознайомлена і трудова книжка їй не вручена, розрахунок не був проведений, а тому роботодавцем порушені норми КЗпП України. На підставі ст. 235 КЗпП України ОСОБА_3 просила суд визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) № 43- від 01.10.2016 року ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» про звільнення ОСОБА_3 з посади маркетолога та поновити її на посаді маркетолога з дня незаконного звільнення 01.10.2016 року. Стягнути з ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення по день поновлення на роботі в сумі 83946,78 грн. без утримання податків та обов`язкових зборів, допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 3800 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі і достовірні докази щодо звільнення ОСОБА_4 з посади маркетолога ТОВ «НАЗ-ОЛЕ».

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, мотивовану тим, що суд першої інстанції не надав оцінки підставам заявлених позовних вимог, зокрема тому, що для звільнення позивача з роботи у відповідача не існувало законних підстав, адже угоди про звільнення сторони не мали, а відтак звільнення позивача за ч. 1 статті 36 КЗпП України за угодою сторін є незаконним. У апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі, при цьому позивач посилається на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Товариство з обмеженою відповідальністю «НАЗ-ОЛЕ» відзив на апеляційну скаргу не надало.

В судовому засідання представник позивача апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, вказавши на її безпідставність та законність і обгрутованість рішення суду.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.

У справі встановлено, що відповідно до наказу директора ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» № 13-к від 26.04.2016 року в штатний розпис введена посада маркетолога з окладом 3800 грн. та з 27.04.2016 року на посаду маркетолога ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» прийнята ОСОБА_3 (підстава заява від 26.04.2016 року) (Т.1, а.с. 131).

Наказ № 13-к від 26.04.2016 року зареєстрований в книзі реєстрації наказів за 2016 рік відповідно до порядкового номера.

Згідно копії книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них (почата 17.11.2012 року) трудова книжка ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 передана на зберігання в ТОВ «НАЗ-ОЛЕ».

Згідно табелів обліку використання робочого часу за період з квітня 2016 року до жовтня 2016 року ОСОБА_3 відпрацювала в квітні 3 дні (з 27.04.2016 року), в травні 2016 року 19 днів, в червні 2016 року 20 днів, в липні 2016 року 21 день, в серпні 2016 року 22 дні, у вересні 2016 року 22 дні. За жовтень 2016 року в табелі обліку відомостей відносно ОСОБА_3 немає (Т.1, а.с. 144-145 т.1).

Також суду надані розрахункові відомості, згідно яких ОСОБА_3 була нарахована заробітна плата за період з квітня 2016 року до вересня 2016 року (включно). В жовтні 2016 року виплачена компенсація відпустки в сумі 1292,50 грн.

Вказані обставини свідчать про те, що між сторонами виникли трудові правовідносини, що регулюються нормами КЗпП України.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України при укладенні трудового договору з фізичною особою додержання письмової форми є обов`язковим. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ.

Наказом про припинення трудового договору №43- від 01.10.2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю «НАЗ-ОЛЕ» ОСОБА_3 звільнено за угодою сторін на підставі п.1 ст 36 КзпП України.

Положенням п. 1 ст. 36, ст. 47 КЗпП України встановлено, що трудовий договір може бути припиненим за угодою сторін.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Угода сторін є самостійною підставою для припинення трудового договору, яка відрізняється від припинення трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника тим, що у цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав. Характерним є й те, що волевиявлення з боку власника або уповноваженого ним органу може виходити лише від тих осіб, які безпосередньо наділені повноваженнями приймати на роботу та звільняти працівників.

У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору на підставі п. 1ст. 36 КЗпП України(за угодою сторін) договір припиняється у строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначає, що заяву про звільнення вона особисто не писала, з наказом про звільнення ознайомлена не була та трудова книжка нею у день звільнення отримана не була.

Ці обставини підтверджуються Актом перевірки додержання суб'єктом господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №20-01-4314/2068 від 18.10.2017, Головного управління Держпраці у Харківській області.

Також, під час розгляду справи встановлено, що заява, на підставі якої проведено звільнення позивача у Товариства з обмеженою відповідальністю «НАЗ-ОЛЕ» відсутня.

При цьому, слід врахувати, що т.в.о. директора ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» у листах на адресу суду першої інстанції від 14.02.2018 вих№10 та від 12.03.2018 року вих. №24 вказав, що ОСОБА_3 звільнено з посади маркетолога 01 жовтня 2016 року.

Відповідачем дані обставини не спростовано.

Доводи представника ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» про те, що наказ про звільнення позивача директором товариства не підписувався та фактично є підробленим, не заслуговують на увагу, оскільки, відповідачем не заявлялось клопотання про проведення експертизи на предмет дійсності цього наказу, а також у будь - який інший спосіб не спростовано його дійсність.

Окрім цього, слід врахувати, що навіть у випадку підписання цього наказу не директором ТОВ «НАЗ-ОЛЕ», а іншою особою, то дана обставина не змінює того факту, що цей наказ був використаний товариством як правова підстава для припинення трудових відносин із ОСОБА_3 та в подальшому був наданий Головному управлінню Держпраці у Харківській області в підтвердження факту звільнення працівника та проведення з ним розрахунку.

За таких обставин, відсутні правові підстави вважати, що мало місце волевиявлення ОСОБА_3 щодо припинення трудових відносин за угодою сторін, а тому наказ про її звільнення є таким, що не відповідає закону.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

До матеріалів справи приєднано штатний розпис товариства, затверджений наказом директора від 29.04.2016 року за змістом якого посадовий оклад маркетолога складав 3800 грн. в місяць.

У довідці про середню заробітну плату ОСОБА_3 зазначено, що за серпень 2016 року розмір заробітної плати становив 3800 грн. - кількість робочих днів 22, за вересень 2018 року 3800 грн. з такою ж кількістю робочих днів (а.с. 99). Середньоденнй заробіток за останні два місці роботи ОСОБА_5 обраховуються наступним чином: (3800 + 3800) / (22+22) = 172,73.

На час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції середній заробіток за час вимушеного прогулу за період 01.10.2016 року по 29.11.2018 року становить: 541 (кількість робочих днів у періоді) ? на 172,73 грн. (середньоденна заробітна плата) = 93446,93 грн.

Дана сума підлягає стягненню з відповідача.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13 роз'яснено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Тобто, обов'язок утримувати податок із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені покладено саме на роботодавця, як податкового агента.

За таких обставин, при виплаті ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період 01.10.2016 року по 29.11.2018 року в розмірі 93446,93 відповідач зобов'язаний утримати з цієї суми податки та інші обов'язкові платежі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні позивача до суду вона судовий збір не сплачувала згідно п. 1 частини 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" .

Відповідно до частини 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, однак за розгляд позовної заяви підлягало до сплати 1280 грн, а за розгляд апеляційної скарги 1920 грн., отже з ТОВ «НАЗ-ОЛЕ» слід стягнути на користь держави 3200 грн. судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2018 року скасувати та постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ про припинення трудового договору №43- від 01.10.2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю «НАЗ-ОЛЕ» про звільнення ОСОБА_3 з посади маркетолога Товариства з обмеженою відповідальністю «НАЗ-ОЛЕ» 01.10.2016 та поновити ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса проживання: 21000, АДРЕСА_1) на посаді маркетолога у Товаристві з обмеженою відповідальністю «НАЗ-ОЛЕ» (код. , юридична адреса: 61.037, м. Харків, вул. Плеханівська, 117).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НАЗ-ОЛЕ» (код. , юридична адреса: 61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 117) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса проживання: 21000, АДРЕСА_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення по день поновлення на роботі, а саме з 01.10.2016 року по 29.11.2018 року в розмірі 93446,93 грн. (дев'яносто три тисячі чотириста сорок шість гривень дев'яносто три копійки), без утриманих податків та обов'язкових зборів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НАЗ-ОЛЕ» (код. , юридична адреса: 61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 117) на користь держави судовий збір в розмірі 3200 (три тисячі двісті гривень) грн.

Постанову суду допустити до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса проживання: 21000, АДРЕСА_1) на посаді маркетолога у Товаристві з обмеженою відповідальністю «НАЗ-ОЛЕ» (код. , юридична адреса: 61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 117) та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «НАЗ-ОЛЕ» (код. , юридична адреса: 61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 117) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса проживання: 21000, АДРЕСА_1) середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць розмірі 3800 грн. без утриманих податків та обов'язкових зборів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ В.П. Рибчинський

Згідно із оригіналом:

Головуючий: В.В. Оніщук