КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції:Корнієнко С.В.
Єдиний унікальний номер справи № 362/431/17
Апеляційне провадження №22-ц/824/2324/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» (ПАТ «УКР/ІН/КОМ»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк», про звільнення, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористані дні щрічної відпустки та вихідної допомоги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и л а :

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість в сумі 46 738,85 грн. - заробітну плату за період з 13 липня 2016 року по 31 серпня 2016 року; суму індексації заробітної плати; компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки; вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку відповідно до статті 44 КЗпП України. Позивач 22 березня 2017 року звернулась до суду з заявою про зміну предмету позову. В якій просила зобов'язати ПАТ «УКРІНКОМ» звільнити її з роботи з 31 серпня 2016 року на підставі ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України та стягнути з відповідача на її користь заборгованість в сумі 46 738,85 грн.; стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що 21 березня 2016 року її було прийнято на посаду начальника відділу по роботі з кредиторами юридичних осіб регіональних підрозділів Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», про що був укладений строковий трудовий договір №55 від 21 березня 2016 року. Відповідно до п. 1.5 Договору, строк його дії визначений з 21 березня 2016 року по 27 липня .2016 року. Після закінчення визначеного в Договорі строку дії, її не звільнили, не розрахували та не видали трудової книжки, тобто трудові відносини фактично продовжились, а Договір, згідно зі ст. 39 КЗпП України, став безстроковим.

Враховуючи тривале порушення відповідачем законодавства про працю, 09 вересня 2016 року ОСОБА_2 на ім'я уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «УКРІНБАНК» Оберемко Р.А.(який був призначений уповноваженою особою Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «УКРІНБАНК» з 02 вересня 2016 року, на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду №1705 від 01 вересня 2016 року) була подана заява про звільнення та проведення повного розрахунку (отримана банком 12 вересня 2016 року, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення). Однак, до теперішнього часу її заява залишається без реагування (розрахунок не проведений, трудова книжка з відповідною відміткою не видана), а тому вона вимушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2018 року позов задоволено .

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ» (ПАТ «УКР/ІН/КОМ») звільнити ОСОБА_2 з роботи шляхом видачі наказу про звільнення на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з 31 серпня 2016 року.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ» на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 46 738 (сорок шість тисяч сімсот тридцять вісім) грн. 85 коп. з яких: всього заробітної плати - 18 285,72 грн., всього індексації - 101,50 грн., компенсації за невикористану відпустку (9 днів) - 3 673, 47 грн., вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку - 36 000, 00 грн. ( утримано - 18% ПДФО - 10 450,92 грн., 1,50% військового збору - 870,91 грн.).

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ» (ПАТ «УКР/ІН/КОМ») на користь ОСОБА_2 640 грн. сплаченого судового збору.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ» (ПАТ «УКР/ІН/КОМ») на користь держави 467,38 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ПАТ «УКРАЇНСЬКА ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог. В апеляційній скарзі зазначає, що судом неповно з'ясовані всі обставини справи, не досліджений трудовий договір із позивачем, позивач не довела розміру належної їй до випати заробтіної плати та вихідної допомоги, крім того зазначає, що відповідач ПАТ «УКРАЇНСЬКА ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ» не є правонаступником ПАТ «Український інноваційний банк», а відтак ПАТ «УКР/ІН/КОМ» - неналежний відповідач .

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст. 43 Конституції України, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до положень ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Положеннями ч.5 ст.97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Згідно із положеннями ч.1 ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до положень ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Положеннями ч.2 ст.233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно із положеннями ст.48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди; відомості про стягнення не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабміном України.

Інструкцією «Про ведення трудових книжок», затвердженою Постановою Мінпраці №58 від 29 липня 1993 року зі змінами від 08 червня 2001 року , зокрема, передбачено: п.1.1. - Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів. п.2.4. - Усі записи в трудовій книжці вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу , записи завіряються печаткою. п. 2.21-1. Трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, зберігаються безпосередньо у працівників. п. 4.1. У разі звільнення працівника всі записи про роботу засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

За змістом ст.38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину третю статті 38 КЗпП України.

Відповідно до постанови Верховного суду України справа № 6-34цс/13 від 22 травня 2013 року для визначення правової підстави розірвання трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність.

Якщо ж працівник усе-таки вимагає розірвання трудового договору, адміністрація не має права утримувати його, затримуючи розрахунок та видачу трудової книжки. Статтею 117 КЗпП України за затримку розрахунку при звільненні передбачено відповідальність: у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у визначені строки, за відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про відпустки», за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Згідно з названою статтею, датою звільнення у цьому разі є останній день відпустки.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 березня 2016 року Наказом №544-к тимчасової адміністрації ПАТ «УКР/ІН/БАНК» про звільнення та зміни штатного розпису, ОСОБА_2, начальника Управління кредитування клієнтів регіональних підрозділів Департаменту кредитування корпоративних клієнтів, 18 березня 2016 року у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності та штату працівників ПАТ «УКРІНБАНК», відповідно до п. 1 ст . 40 КЗпП України (а.с. 131), на підставі наказу від 11 січня 2016 року №54-к (т.1 а.с. 130).

ОСОБА_2 була прийнята 21 березня 2016 року на посаду начальника відділу по роботі з кредиторами юридичних осіб регіональних підрозділів Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», про що був укладений строковий трудовий договір №55 від 21 берещня .2016 року.

Наказом тимчасової адміністрації ПАТ «УКР/ІН/БАНК» про прийняття на роботу та зміни до штатного розпису №683-к від 18 березня 2016 року внесено зміни до штатного розпису ПАТ «УКРІНБАНК», а саме з 21 березня 2016 року введено посади до штатного розпису Банку, згідно Додатку №1, прийнято на роботу працівників з 21 березня 2016 року за строковим трудовими договорами згідно Додатку №2 з оплатою праці відповідно до штатного розпису (т.1 а.с. 133).

Наказом №319-к від 31 серпня 2016 року ОСОБА_2 прийнята на посаду заступника начальника управління супроводження корпоративного кредитування Департаменту супроводження кредитних операцій з 01 вересня 2016 року з посадовим окладом згідно штатного розпису та встановлено їй іспитовий строк три місяці ( т.1 а.с. 136).

Згідно заяви від 09 вересня 2016 року, ОСОБА_2 звернулась до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «УКРІНБАНК» Оберемко Р.А. з проханням розірвати трудовий договір та звільнити її за власним бажанням з 12 вересня 2016 року, відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, повернути їй трудову книжку, виплатити всі належні їй нарахування по заробітній платі згідно чинного законодавства (т.1 а.с. 5). Вказана Заява ОСОБА_2 була отримана ПАТУКІНБАНК» 12. вересня 2016 року, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення ( т.1 а.с. 8).

Відповідно до розрахунку заборгованості по заробітній платі за період з 13 липня 2016 року по 31 серпня 2016 року ОСОБА_2 - заборгованість становить 46 738 грн. 85 коп. з яких:

заробітна плата - 18 285,72 грн., сума індексації - 101,50 грн., компенсація за невикористану відпустку (9 днів) - 3 673, 47 грн., вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку - 36 000 грн. ( утримано - 18% ПДФО - 10 450,92 грн., 1,50% військового збору - 870,91 грн.) (т.1 а.с. 9).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань назву відповідача було змінено на Публічне акціонерне товариство (ПАТ «УКР/ІН/КОМ») (т.1а.с. 79-81, 82-86).

Суд вірно дійшов висновку про існування трудових відносин позивача з відповідачем ПАТ «Укрінбанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ». Посилання відповідача на відсутність тексту трудового договору є безпідставними, оскільки відповідач не був позбавлений можливості надати копію трудового договору, як сторона договору .

Доводи апеляційної скарги про ненналежнітсь відповідача у зв»язку із відсутністю правонаступництва , колегія враховує позицію висловлену в ухвалі ВеликоїПалати Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року справа № 14-433цс18 ( т.2 а.с. 47)

У день звільнення працівнику за нормами трудового законодавства має бути видана заробітна плата, включаючи плату за останній день роботи та компенсація за невикористані дні відпустки та вихідна допомога.

Як встановлено судом, відповідач не провів розрахунку із ОСОБА_2, тому вірним є висновок суду ,що відповідачем допущено порушення умов трудового законодавства щодо своєчасного проведення оплати праці, що є порушенням ст.94,96 КЗпП України.

Визначаючи розмір заборгованості із заробітної плати, яка підлягала виплаті позивачу при звільненні, суд

Позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості із заробітної плати починаючи з 13 липня 2016 року, тому з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу стягненню підлягає заборгованість із заробітної плати за період з 13 липня 2016 року по 31 серпня 2016 року включно.

Згідно з ч. 6 ст. 95 КЗпП заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку, а тому розмір індексації за липень та серпень 2016 року становить 101,50 грн.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткових відпусток працівникам, що мають дітей.

Нарахування компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки здійснюється у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, від так позивачем вірно нарахована компенсація за невикористану відпустку (9 днів) в сумі 3 673,47 грн. (9*408,16).

Що стосується виплати вихідної допомоги, то статтею 44 КЗпП України визначено, що при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Згідно з п. 2 розділу 2 Порядку для виплати вихідної допомоги середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 розділу 4 Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (24000/42=571,43 грн.). Середньомісячне число робочих днів 21. Тому обчислений у відповідності з Порядком тримісячний середній заробіток позивача складає 571,43х21х3 = 36000 грн.

Висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору, передбачену ст. 44 КЗпП України,є вірним

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного розрахунку стягнених сум є безпідставними, не спростовують висновку суду, будь-яких своїх розрахунків на спростування доводів позивача, відповідач не надав ні суду першої інстанції , на суду апеляційної інстанції.

Перевіряючи законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст..ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» залишити без задоволення .

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 04 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді