У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2018 Справа №2-5966/11

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Пастернак О.В.,

з участю представника заявника ОСОБА_1,

представника ДВС ОСОБА_2,

представника заінтересованих осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» на дії посадових осіб Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, заінтересовані особи ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

Заявник публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі ПАТ «Ощадбанк») звернувся до суду зі скаргою на дії посадових осіб Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (далі відділ ДВС) у виконавчому провадженні № 40307829, у якій просив: визнати неправомірними дії державного виконавця Єрохіна О.В. та начальника відділу ОСОБА_10 в частині неперерахування коштів у сумі 742098,43 гривень на рахунок філії Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» та зобовязати Тернопільський районний відділ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області перерахувати кошти в сумі 742098,43 гривень на рахунок філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк».

В обґрунтування скарги зазначено, що на виконанні у Тернопільському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебуває виконавче провадження № 40307829 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5966/11, виданого 23 квітня 2012 року Тернопільським міськрайонним судом, про звернення стягнення на належне ОСОБА_4 та передане нею згідно Іпотечного договору від 30 квітня 2009 р., нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: вул. Грушевського буд. 30, с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,18 га, кадастровий номер 020010956, що знаходиться в селі Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області, в рахунок погашення заборгованості: ОСОБА_6 за Договором відновлювальної кредитної лінії №4 від 10 квітня 2006 р. у сумі 28974,54 Євро, що в гривневому еквіваленті станом на 23 січня 2012р. становить 298682,30 грн., ОСОБА_3 за Договором відновлювальної кредитної лінії №5 від 10 квітня 2006 р. у сумі 28974,61 Євро, що в гривневому еквіваленті станом на 23 січня 2012р. становить 298683,02 грн., ОСОБА_7 за Договором відновлювальної кредитної лінії №6 від 10 квітня 2006 р. у сумі 28974,59 Євро, що в гривневому еквіваленті станом на 23 січня 2012 р. становить 298682,82 грн., ОСОБА_8 за Договором відновлювальної кредитної лінії №7 від 10 квітня 2006 р. у сумі 28974,61 Євро, що в гривневому еквіваленті станом на 23 січня 2012р. становить 298683,03 грн., ОСОБА_9 за Договором відновлювальної кредитної лінії №8 від 10 квітня 2006 р. у сумі 28974,61 Євро. що в гривневому еквіваленті станом на 23 січня 2012 р. становить 298683,02 грн. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 червня 2016 року розяснено, що грошовою одиницею стягнення грошових коштів в частині заборгованості вищевказаних осіб за договорами відновлювальних кредитних ліній, в рахунок погашення яких звернуто стягнення на предмет іпотеки, є грошова одиниця Євро. Вказана ухвала 18 січня 2017 року стягувачем була направлена для виконання в Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, яку відділом отримано 20 січня 2017 року. 25 січня 2018 року ДП «СЕТАМ» на підставі заявки відділу ДВС Тернопільського РУЮ реалізовано предмет іпотеки за ціною 2088960 гривень. 02 лютого 2018 року на рахунок філії-Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» від реалізації іпотечного майна надійшли кошти в сумі 1 092 572,15 гривень. 05 лютого 2018 року стягувач під час ознайомлення із виконавчим провадженням отримав розпорядження державного виконавця Єрохіна О.В. від 01 лютого 2018 року, яке затверджене начальником відділу державної виконавчої служби ОСОБА_10, про наступний перерахунок коштів: 742 098,43 грн. на рахунок ОСОБА_4, 1 092 572,15 грн. на користь ТОУ АТ «Ощадбанк», 149 341,42 грн. виконавчого збору; 500 грн. витрат виконавчого провадження. Вважає зазначені дії посадових осіб Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області неправомірними, оскільки кошти, отримані від реалізації предмета іпотеки, які б мали бути перераховані на рахунок філії Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» в рахунок погашення заборгованості, були повернуті боржнику ОСОБА_4, а заборгованість перед стягувачем не була погашена в повному обсязі.

Представник заявника (стягувача) ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала скаргу з підстав, викладених у ній, а також у письмових поясненнях та в запереченні на відзив Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, які зводяться до того, що, на думку стягувача, виконання за виконавчим листом № 2-5966 від 23 квітня 2012 року повинно було здійснюватися в іноземній валюті з урахуванням особливостей, передбачених ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», та з конвертуванням суми погашення в національну валюту за курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу. Тому вважає, що кошти в сумі 742 098, 43 грн. були неправомірно перераховані державним виконавцем на рахунок ОСОБА_4, оскільки отримана банком сума коштів в розмірі 1092572,15 грн., які були конвертовані у 31658,11 Євро, не погасила наявну заборгованість усіх наведених позичальників за рішенням суду від 21 березня 2012 року. Після зарахування на рахунок банку коштів від реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів заборгованість ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_6 перед банком складає 90 324, 94 Євро. Копії платіжних документів, наданих державному виконавцю, згідно з якими ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_6 частково сплачувалися кошти в рахунок погашення заборгованості за договорами відновлювальної кредитної лінії, не слід враховувати при визначенні суми заборгованості, яка повинна була бути погашена за рахунок реалізованого іпотечного майна, оскільки вони сплачені не ОСОБА_4, яка у даному виконавчому провадженні є єдиним боржником, виконавче провадження здійснюється з приводу реалізації іпотечного майна, а не стягнення коштів, та при направленні іпотечного майна на реалізацію державний виконавець володів інформацією про суму боргу, яку зобовязана повернути ОСОБА_4 після реалізації майна. Окрім того, вказує, що державним виконавцем всупереч Інструкції з організації примусового виконання рішень не здійснено розподілу витрат виконавчого провадження та не зрозуміло, на які послуги взято саме 500 гривень.

Представники відділу ДВС ОСОБА_2, ОСОБА_11 проти задоволення скарги заперечили з підстав, викладених у відзиві на скаргу, згідно з яким відділ ДВС вважає скаргу необґрунтованою та безпідставною, просить відмовити у її задоволенні. Вказали, що на виконанні відділу перебуває виконавче провадження з приводу примусового виконання виконавчого листа №2-5966/2011 від 23 квітня 2012 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом, при виконанні якого було реалізованопредмет іпотеки, та кошти в сумі 1 984 512 грн. були перераховані на рахунок Тернопільського районного відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області. З метою розподілу коштів від реалізованого іпотечного майна, державний виконавець, врахувавши копії платіжних документів, наданих йому боржниками, згідно з якими частково сплачувалися кошти за період 2012-2015 р.р., та зробивши відповідний перерахунок, виніс розпорядження, за яким стягнуто витрати на проведення виконавчих дій в сумі 500 грн., стягнуто виконавчий збір в сумі 149341,42 грн., стягувачеві перераховано 1092572,15 грн. та повернуто ОСОБА_4 кошти в сумі 742 098,43 грн. Ухвала Тернопільського міськрайонного суду у справі № 2-5966/11 від 24 червня 2016 року про розяснення рішення до відділу ДВС не надходила. Окрім того, вказані в ухвалі розяснення не мають відношення до предмета іпотеки, оскільки в ній ідеться про грошову одиницю стягнення грошових коштів в частині заборгованості ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_6 за договорами відновлювальних кредитних ліній, якою, як розяснив суд, є Євро, однак в ухвалі не вказано, що кошти, стягнуті за рахунок реалізації предмета іпотеки, повинні обраховуватися в Євро. Також, на виконанні у різних відділах ДВС перебувають окремі виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_6 (кожного окремо) в користь банку грошових коштів щодо кожної кредитної лінії, тому ухвала від 20 жовтня 2016 року, на їх думку, може мати відношення до цих виконавчих документів, а не до вказаного, у якому боржником є ОСОБА_4 За таких обставин, вважають, що державним виконавцем не допущено порушення жодної норми чинного законодавства щодо поділу та перерахування коштів боржника. Твердження боржника щодо визнання незаконних дій начальника відділу в частині неперерахування коштів в сумі 742098,43 грн. на користь філії ТОУ «Ощадбанк» вважають безпідставними, оскільки відповідно до ст.ст. 45, 46 Закону України «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих з боржника коштів здійснюється державним виконавцем, а не начальником відділу. Чинним законодавством не передбачено здійснення загального контролю та відповідальності начальником відділу ДВС за ведення виконавчого провадження, а також, що начальник відділу повинен перевіряти належність та законність дій державного виконавця.

Представник заінтересованих осіб проти задоволення скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на скаргу, вважає скаргу необґрунтованою та безпідставною, просив відмовити у її задоволенні. Вказав, що ОСОБА_4 згідно з іпотечним договором від 30 квітня 2009 року, укладеним між нею та ПАТ «Державний ощадний банк України» є майновим поручителем за виконання ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 зобовязань як позичальників за кредитними договорами. Вважає, що при розподілі коштів від реалізованого іпотечного майна державним виконавцем було дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження». Посилання стягувача на недотримання державним виконавцем вимог ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» вважає необґрунтованим, оскільки, на його думку, положення вказаної статті не регламентують конвертацію боргу в іноземну валюту при продажі предмету іпотеки з публічних торгів, а також це не передбачено статтями 39, 41 Закону України «Про іпотеку», а тому, державний виконавець правомірно здійснив перерахунок надлишкових коштів боржнику, позаяк останній несе відповідальність за зобовязаннями боржників в межах вартості предмету іпотеки. Незважаючи на те, що було валютою зобовязання євро чи гривні, рішення суду, яке виконується в рамках даного виконавчого провадження, - не про стягнення коштів позичальників, а про задоволення вимог банку за рахунок предмету іпотеки. За вказаних обставин вважає дії державного виконавця правомірними.

Заінтересовані особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судове засідання не зявилися, будь-яких заперечень з приводу скарги не подавали, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 450 ЦПК України не є перешкоджає розгляду скарги.

При розгляді скарги судом встановлено наступні обставини.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 березня 2012 року у справі № 2-5966/2011 року частково задоволено позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 Вирішено: в рахунок погашення заборгованості: ОСОБА_6 за Договором відновлювальної кредитної лінії №4 від 10 квітня 2006 р. у сумі 28974,54 Євро, що в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу валюти НБУ станом на 23 січня 2012 р. (100 Євро = 1030.8440 грн. становить 298682,30 грн., ОСОБА_3 за Договором відновлювальної кредитної лінії №5 від 10 квітня 2006 р. у сумі 28974,61 Євро, що в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу валюти НБУ станом на 23 січня 2012 р. (100 Євро = 1030.8440 грн.) становить 298683,02 грн., ОСОБА_7 за Договором відновлювальної кредитної лінії №6 від 10 квітня 2006 р. у сумі 28974,59 Євро, що в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу валюти НБУ станом на 23 січня 2012 р. (100 Євро = 1030.8440 грн.) становить 298682,82 грн., ОСОБА_8 Михайловича за Договором відновлювальної кредитної лінії №7 від 10 квітня 2006 р. у сумі 28974,61 Євро, що в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу валюти НБУ станом на 23 січня 2012 р. (100 Євро = 1030,8440 грн.) становить 298683,03 грн., ОСОБА_9 за Договором відновлювальної кредитної лінії №8 від 10 квітня 2006 р. у сумі 28974,61 Євро, що в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу валюти НБУ станом на 23 січня 2012 р. (100 Євро = 1030.8440 грн.) становить 298683,02 грн., звернути стягнення на належне ОСОБА_4 та передане нею згідно Іпотечного договору від 30 квітня 2009 р., зареєстрованого в реєстрі за №620 нерухоме майно, а саме: житловий будинок з цокольним поверхом і терасою під літ. А, загальною площею 308,5 кв.м., житловою площею - 106,6 кв.м. і складається з: господарської будівлі з підвалом під літ. Б; альтанки під літ. В; огорожі під 1-4; площадки під І; доріжки під II; криниці під К, що знаходиться за адресою: село Байківці, вул. Грушевського буд. 30 (тридцять) Тернопільського району, Тернопільської області та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,18 га, кадастровий номер 020010956, що знаходиться в селі Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області. Реалізувати передане в іпотеку майно на прилюдних торгах з початковою вартістю 2 560 000.00 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

23 квітня 2012 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області на підставі зазначеного рішення видано виконавчий лист № 2-5966/2011.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Тернопільського РУЮ від 18 жовтня 2013 року на підставі виконавчого листа № 2-5966/2011, виданого 23 квітня 2012 року та заяви начальника філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_12 відкрито виконавче провадження № 40307829.

17 лютого 2014 року державним виконавцем відділу ДВС Тернопільського РУЮ складено акт опису й арешту іпотечного майна, належного ОСОБА_4

16 березня 2016 року в Головне територіальне управління юстиції у Тернопільській області направлено заявку державного виконавця на реалізацію арештованого державним виконавцем іпотечного майна, належного ОСОБА_4, з початковою вартістю майна, що виставляється на торги в розмірі 2 560 000 грн.

20 жовтня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області постановлено ухвалу про розяснення рішення у справі № 2-5966/11, зокрема вказано, що грошовою одиницею стягнення грошових коштів в частині заборгованості ОСОБА_6 за Договором відновлювальної кредитної лінії №4 від 10 квітня 2006 р., ОСОБА_3 за Договором відновлювальної кредитної лінії №5 від 10 квітня 2006 р., ОСОБА_7 за Договором відновлювальної кредитної лінії №6 від 10 квітня 2006 р., ОСОБА_8 за Договором відновлювальної кредитної лінії №7 від 10 квітня 2006 р., ОСОБА_9 за Договором відновлювальної кредитної лінії №8 від 10 квітня 2006 р. є грошова одиниця - Євро.

Зазначена ухвала залишена без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 20 грудня 2016 року.

Згідно з протоколами проведення електронних торгів № 162699 від 01 травня 2016 року та № 187339 від 31 липня 2016 року, торги двічі не відбулися, перший раз через відсутність допущених учасників торгів, другий у звязку з ненадходженням від жодного учасника цінової пропозиції.

Як убачається з протоколу проведення електронних торгів № 310590 від 27 січня 2018 року, предмет іпотеки житловий будинок за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Байківці, вул. Грушевського, буд. 30, та земельна ділянка площею 0,18 га, було реалізовано за ціною 2 088 960 гривень, з яких 1 984 512 гривень підлягали перерахуванню на рахунок продавця.

31 січня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції із заявою про перерахування на належний їй картковий рахунок залишок коштів від реалізації заставного майна.

Згідно з розпорядженням державного виконавця Єрохіна О.В. № 40307829 від 01 лютого 2018 року, затвердженого начальником відділу ДВС, грошові кошти, що надійшли від реалізації предмета іпотеки при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-5966/2011, виданого 23 квітня 2012 року, вирішено розподілити наступним чином: 742 098,43грн. - перерахувати на користь ОСОБА_4, 1 092572,15 грн. на користь ТОУ АТ «Ощадбанк», 149341,42 грн. виконавчий збір, 500 грн. витрати виконавчого провадження.

Грошові кошти в сумі 1 092 572,15 грн. були перераховані Тернопільським РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області на рахунок ТОУ АТ «Ощадбанк», що підтверджується платіжним дорученням № 239 від 01 лютого 2018 року, в якому призначення платежу визначено наступним чином: ОСОБА_6 233 885,63 грн., ОСОБА_3 232886, ОСОБА_7 233886,15 грн., ОСОБА_8 142593,59 грн., ОСОБА_9 249320,43 грн. у виконавчому провадженні № 40307829.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає скаргу частково обґрунтованою та такою, що підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання. Якщо вимога за основним зобовязанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобовязання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобовязання.

Відповідно до п. 1.1 Іпотечного договору від 30 квітня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №620, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк» та ОСОБА_4, яка діє як майновий поручитель боржників ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, іпотекодавець, з метою забезпечення виконання зобовязання, що випливає з кредитного договору, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і умовах, визначених у цьому договорі, предмет іпотеки (житловий будинок за адресою: вул. Грушевського буд. 30, с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області, кадастровий номер 020010956, що знаходиться в селі Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області), який належить Іпотекодавцю на праві власності. При цьому, термін «зобовязання» у цьому Договорі тлумачиться як зобовязання Боржників, що випливають з Кредитного договору, а також зобовязання Іпотекодавця, що випливає з цього Договору, в тому числі - повернути Іпотекодержателю кредит у розмірі 120 000 євро по 24 000 євро кожен Боржник шляхом здійснення щомісячних платежів у строки та на умовах, зазначених у Кредитному договорі; сплатити Іпотекодержателю проценти за користування кредитом, комісійні винагороди в порядку, визначеному Кредитним договором, штрафні санкції (штраф, пеню) у випадку неналежного виконання зобовязань за Кредитним договором та/або цим Договором, відшкодувати іпотекодержателю збитки в повному обсязі, відшкодувати Іпотекодержателю витрати, понесені у звязку зі зверненням стягнення на Предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. ч. 7 8 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Майно, передане на реалізацію до набрання чинності цим Законом, продовжує реалізовуватися у порядку (у тому числі за вартістю), що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 45 Закону розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми; 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону. Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.

Статтею 47 Закону встановлено порядок виплати стягнутих грошових сум, відповідно до якого, грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки. Не допускається виплата стягувачу стягнутих сум готівкою або виплата стягнутих сум іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових сум заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із статтею 51 цього Закону). Забороняється використовувати стягнуті з боржників грошові суми, що підлягають виплаті стягувачам, на цілі, не передбачені цією статтею, а також звертати на них стягнення для виплати іншим особам, які не є стягувачами за виконавчими документами, під час примусового виконання яких такі суми стягнуто (крім випадків, коли стягувач є одночасно боржником в іншому виконавчому провадженні). Стягнуті з боржника кошти, що залишилися після задоволення всіх вимог за виконавчими документами, перераховуються боржнику (крім випадків повернення коштів іншим особам).

Згідно з ч.ч. 5, 7 ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження», за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються відрахування, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої статті 45 цього Закону, після чого кошти перераховуються заставодержателю та стягується виконавчий збір. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України).

Якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

При перевірці правомірності дій державного виконавця в ході виконання такого рішення необхідно встановити, який еквівалент іноземної валюти становить стягнута з боржника сума в гривні, та в якій частині вона покриває загальну заборгованість перед банком, стягнуту за рішенням суду. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 12 липня 2017 року в справі № 6-708цс17.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні богу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

За положеннями частини ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку, що судове рішення не може змінювати зміст договірного зобовязання, що існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобовязанням в іноземній валюті, а тому судове рішення підлягає примусовому виконанню з урахуванням особливостей, визначених статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що боржник, виконуючи зобовязання за виконавчим документом у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора). Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 01 листопада 2017 року в справі № 6-1063цс17.

Як вбачається з матеріалів скарги, та слідує з пояснень представників відділу ДВС у судовому засіданні, державний виконавець, визначаючи суму коштів, за рахунок якої мали задовольнятися вимоги стягувача від реалізованого іпотечного майна, виходив з того, що в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 за договорами відновлювальних кредитних ліній, стягненню підлягають кошти, що дорівнюють вказаним у рішенні суду від 23 квітня 2012 року гривневим еквівалентам сум боргу, що були визначені у Євро, за офіційним курсом валют НБУ станом на день ухвалення рішення. При цьому, зробивши відповідний перерахунок, а саме відрахувавши суми коштів, які сплачувалися ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в рахунок часткового погашення заборгованості за договорами відновлювальних кредитних ліній № 4, № 5, № 6, № 7, № 8 за період 2012-2015 р.р., визначив суму коштів, яка підлягає перерахунку стягувачеві в розмірі 1092572,15 грн.

Доводи представників відділу ДВС про те, що вказівка в судовому рішенні про гривневий еквівалент зобовязання, яке виникло в іноземній валюті, свідчить про визначення суми заборгованості виключно в гривнях, без врахування іноземної валюти, а відтак, що суми заборгованості, які підлягали погашенню за рахунок реалізованого іпотечного майна, правомірно визначено в гривні, є необґрунтованими оскільки суд визначив суму боргу в іноземній валюті, і лише зазначив її гривневий еквівалент, як це передбачено п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі».

Стосовно доводів представників відділу ДВС про те, що у відділ ДВС не надходила Ухвала суду від 20 жовтня 2016 року про розяснення рішення суду від 21 березня 2012 року у справі № 2-5966/11,у звязку з чим вони вважають, що кошти, стягнуті за рахунок реалізації предмета іпотеки, правомірно обчислювалися в грошовій одиниці гривні, то суд не бере їх до уваги, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», дії органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а необхідність виконання судового рішення стосовно грошового зобовязання в іноземній валюті у тій же валюті, а не в гривні, випливає з норм чинного законодавства, та Верховним Судом України з приводу цього висловлено правову позицію, що мало бути враховано державним виконавцем в ході виконання рішення суду, виходячи з самого змісту виконавчого документа, не залежно від наявності чи відсутності ухвали про розяснення судового рішення у цій справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням за рахунок предмета іпотеки у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги.

Враховуючи те, що ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_6 частково сплачувалися кошти в рахунок погашення заборгованості, відповідно розмір грошової вимоги за основним зобовязанням, яку АТ «Ощадбанк», як іпотекодержатель мав право задовольнити за рахунок предмета іпотеки, мав визначатися за відрахуванням вже сплачених сум (у Євро на дату платежу) в рахунок погашення заборгованості за договорами відновлювальних кредитних ліній на час виконання цієї вимоги, тобто на час перерахування стягувачу грошових коштів, отриманих від реалізації іпотечного майна.

Як убачається з наявних в матеріалах скарги виписок ТОУ АТ «Ощадбанк» за період з 01 січня 2011 року по 06 лютого 2018 року щодо сплати ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_6 коштів в рахунок погашення заборгованості, з них неможливо точно встановити, чи всі зазначені в них суми сплачувалися в рахунок погашення заборгованості, визначеної рішенням суду 21 березня 2012 року у справі № 2-5966, оскільки лише стосовно частини платежів міститься вказівка про те, що вони здійснюються в рахунок погашення кредиту згідно виконавчого листа № 2-5966 від 23 квітня 2012 року, а стосовно інших вказано, що вони здійснюються на погашення прострочених відсотків чи процентного боргу, без вказівки на те, чи здійснюється погашення заборгованості за відсотками, встановленої вказаним рішенням суду, чи за відсотками, які нараховані після ухвалення рішення.

При цьому, загальна сума за усіма платежами за вказаний період згідно наявних виписок становить 19592,42 Євро (ОСОБА_7 2943,86 Євро, ОСОБА_9 2151,90 Євро, ОСОБА_6 3491,8 Євро, ОСОБА_8 8194,9 Євро, ОСОБА_3 2809,96 Євро).

В судовому засіданні всі учасники судового процесу визнали, що крім виконавчого листа № 2-5966/11, на виконанні у Тернопільському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області та Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебувають окремі виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_6 (кожного окремо) в користь банку грошових коштів за договорами відновлювальної кредитної лінії від 10 квітня 2006 року.

При цьому, як пояснив у судовому засіданні державний виконавець Єрохін О.В., він не перевіряв, чи ті самі суми стягнуті з боржників на підставі цих виконавчих документів, чи з тих самих, або інших, видів платежів (тіло кредиту, проценти, пеня тощо) складається сума заборгованості за цими виконавчими провадженнями у порівнянні з виконавчим провадженням з виконання виконавчого листа № 2-5966/11, станом на яку саме дату виникла заборгованість, та чи є заборгованість за цими виконавчими документами ідентичною, йому не відомо.

Тому, враховуючи те, що іпотечним договором від 30 квітня 2009 року забезпечено виконання зобовязання вказаних осіб щодо повернення кредиту у розмірі 120 000 Євро по 24 000 Євро кожним боржником, а також сплати процентів за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій, загальна сума заборгованості яких за рішенням суду від 21 березня 2012 року становила 144 872, 96 Євро (ОСОБА_6 - 28974,54 Євро, ОСОБА_3 - 28974,61 Євро, ОСОБА_7 - 28974,59 Євро, ОСОБА_8 - 28974,61 Євро, ОСОБА_9 - 28974,61 Євро), а також те, що виконання рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки повинно виконуватися в іноземній валюті Євро, офіційний курс валюти НБУ станом на дату платежу (перерахування коштів стягувачу) 01 лютого 2018 року, становив 3468,4639 грн./100 Євро, тому навіть за вирахуванням суми, що сплачена ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_6 згідно з наявною в матеріалах спраи випискою банку (19592,42 Євро), сума, яка підлягала задоволенню за рахунок предмета іпотеки, перевищує 1 092 572,15 грн., яка була фактично перерахована АТ «Ощадбанк», та становить 125 280,54 Євро, що на день платежу було еквівалентно 4 345 310,3 грн.

Таким чином, погашення заборгованості за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки в ході здійснення виконавчого провадження ВП № 40307829, у національній валюті, а не у валюті кредиту, без привязки до офіційного курсу валют НБУ станом на день зарахування коштів на рахунок стягувача, зумовило невиконання судового рішення в повному обсязі.

З цих підстав, враховуючи те, що після звернення стягнення на предмет іпотеки вимоги стягувача АТ «Ощадбанк» не були повністю задоволені, тому перерахування коштів в розмірі 742 098,43 грн. боржнику ОСОБА_4 суперечить вимогам ст.ст. 47, 51 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 2 статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставин, дії державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_2, які полягли у неперерахуванні коштів у сумі 742 098,43 грн. на рахунок філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк», та їх безпідставному перерахуванні боржнику ОСОБА_4, слід визнати неправомірними.

Разом з тим, суд вважає необгрунтованими вимоги скарги в частині визнання неправомірними дій начальника відділу ДВС.

Як зазначено у скарзі, та вказала представник скаржника в судовому засіданні, неправомірність його дій полягає в тому, що ним затверджено розпорядження державного виконавця Єрохіна О.В. № 40307829 від 01 лютого 2018 року.

Відповідно до вимог ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобовязати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно з п. 13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012р. № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) розподіл стягнутих з боржника грошових сум здійснюється в порядку, визначеному статтею 45 Закону «Про виконавче провадження». У разі достатності суми для покриття всіх вимог стягувача та наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів державний виконавець не пізніше ніж протягом трьох робочих днів від дня ознайомлення з інформацією про надходження коштів готує одне розпорядження (додатки 6, 7), яким визначає належність указаних коштів та спосіб перерахування стягувачу, яке затверджується начальником органу державної виконавчої служби із зазначенням дати та скріплюється печаткою органу державної виконавчої служби.

В даному випадку предметом оскарження є дії щодо неперерахування банку коштів у розмірі 742098,43 гривні. Перерахувати вказані кошти повинен був державний виконавець, який здійснює примусове виконання виконавчого листа. Виконавче провадження № 40307829 перебуває на виконанні державного виконавця Єрохіна О.В. Начальник відділу ДВС лише затверджує розпорядження, складене саме державним виконавцем, не здійснюючи при цьому особисто виконавчих дій у виконавчому провадженні. А згідно з вимогами скарги саме такі дії начальника відділу ДВС (неперерахування коштів стягувачу) заявник просить визнати неправомірними.

Також, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги скаржника щодо зобовязання Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перерахувати вказані кошти на рахунок філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк», виходячи з наступного.

Як установлено при розгляді скарги, кошти в сумі 742 098,43 грн. перераховані боржнику ОСОБА_4

Відтак, на час розгляду скарги, відділ ДВС не є розпорядником цих коштів.

Стаття 56 Конституції України гарантує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Виходячи з зазначених вимог закону, питання щодо повернення банку коштів у розмірі 742 098,43 грн. не може бути вирішене в порядку скарги на дії державного виконавця, а заявнику слід звертатися до суду з відповідним позовом про стягнення матеріальної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю органу ДВС чи його посадової або службової особи.

Зважаючи на викладені обставини, скаргу ПАТ «Ощадбанк» слід задовольнити частково, визнавши неправомірними дії державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_2 щодо неперерахування коштів у сумі 742 098,43 грн. на рахунок філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк».

Керуючись ст. ст. 12, 81, 447 453 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» на дії посадових осіб Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, заінтересовані особи ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 40307829 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5966/11, виданого 23 квітня 2012 року Тернопільським міськрайонним судом, щодо неперерахування коштів у сумі 742 098,43 грн. на рахунок філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк».

В задоволенні вимог скарги про визнання неправомірними дій начальника Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо неперерахування коштів у сумі 742 098,43 грн. на рахунок філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» та про зобовязання Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перерахувати кошти в сумі 742 098,43 гривні на рахунок філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

СуддяОСОБА_13