Єдиний унікальний номер 725/669/18
Номер провадження 4-с/725/10/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2018 Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

за участю секретаря: Слободян В.О.

скаржника: ОСОБА_1

представника: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_3, Чернівецький міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві , -

ВСТАНОВИВ :

05.02.2018 року стягувач звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Посилався на те, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 15.07.2011 року було частково задоволено його позов та стягнуто з ОСОБА_3 на його користь 12000 доларів США та 3600 євро, що згідно офіційного курсу НБУ становить 137137 грн. 79 коп., а також відсотків у розмірі 1656,99 доларів США та 497,10 євро, що згідно офіційного курсу НБУ становить 18755 грн. 67 коп.

У вересні 2011 року виконавчий лист було предявлено до виконання до Першотравневого відділу ДВС м. Чернівці. В подальшому, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа.

Однак, 26.12.2016 року державним виконавцем Чернівецького міського відділу ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві.

Зазначену постанову державним виконавцем було винесено у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а вжиті заходи по розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Із вказаними діями державного виконавця стягувач не погоджується та вважає постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зокрема, скаржник вказував на те, що у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки він не в повній мірі використав свої повноваження, передбачені ст.19 Закону та не вжив вичерпних ефективних заходів щодо розшуку майна. За таких обставин державний виконавець підійшов до виконання судового рішення формально, не вжив жодних виконавчих дій по розшуку майна боржника та безпідставно повернув виконавчий документ стягувачеві.

Крім того, постанову про повернення виконавчого документа йому надіслано не було, у звязку з чим він її отримав лише 23.01.2018 коли сам звернувся до органу ДВС з заявою про її отримання.

Просив визнати незаконною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.12.2016 року, винесену державним виконавцем Чернівецького міського відділу ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області у виконавчому провадженні №29319962; зобовязати Чернівецький міський відділ ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області відновити виконавче провадження №329319962 щодо виконання виконавчого документа №725/1922/15ц від 16.04.2015 року, виданого Першотравневим районним судом м.Чернівці та вжити усі необхідні виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Скаржник та його представник у судовому засіданні скаргу підтримали та підтвердили, викладені в ній обставини. Просили скаргу задовольнити.

Представник Чернівецького міського відділу ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області також у судове засідання не зявився. Подав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутності.

Боржник ОСОБА_3 у судові засідання неодноразово не зявлялася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, надававши суду заяви про відкладення розгляду справи з причин, поважність яких у подальшому нею підтверджена не була.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши письмові докази судового провадження та виконавчого провадження, а також, враховуючи положення ч.2 ст.450 ЦПК України, у відповідності до яких неявка учасників виконавчого провадження, не перешкоджає розгляду скарги, приходить до наступного.

Так, відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається з поданої до суду скарги, стягувач по виконавчому провадженню вважає, що його права були порушені, оскільки державним виконавцем не було вжито усіх передбачених Законом заходів для своєчасного виконання рішення суду та безпідставно повернуто виконавчий документ.

Як було встановлено судом, рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 15.07.2011 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 12000 доларів США та 3600 євро, що згідно офіційного курсу НБУ становить 137137 грн. 79 коп., а також відсотків у розмірі 1656,99 доларів США та 497,10 євро, що згідно офіційного курсу НБУ становить 18755 грн. 67 коп. (а.с.8-10).

28.09.2011 року на виконання зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист, який стягувачем було предявлено до виконання.

19.10.2011 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №293199662.

Проте, постановою від 26.12.2016 року державним виконавцем виконавчий документ було повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення (а.с.7).

Умови і прядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено положеннями Закону України «Про виконавче провадження», Цивільно-процесуальним кодексом України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" , виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобовязаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: - з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

- за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у звязку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

- накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

- накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Окрім того, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: встановити майно боржника, яке знаходиться в інших осіб, а також майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб (ст. 53 Закону); отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або У стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком (п. 21 ч. 3 ст. 18 Закону); провести перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження, а у подальшому здійснювати таку перевірку не рідше ніж один раз на три місяці (ч. 8 ст. 48 Закону).

Проте доказів на підтвердження виконання у повній мірі зазначених вище вимог Закону та здійснення виконавчих дій, зокрема щодо вжиття державним виконавцем заходів з метою виявлення нерухомого майна, яке належить боржнику, державним виконавцем суду надано не було.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що в одній із поданих до суду заяв про відкладення розгляду справи ОСОБА_3 сама вказала на те, що з її заробітної плати відраховується борг по виконавчому провадженню. Таким чином, боржник сама підтвердила, що у неї наявні доходи, на які можливо звернути стягнення.

При цьому суд виходить з положень ч.10 ст. 84 ЦПК України, згідно яких у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребовуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для зясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що державний виконавець не виконав свій обовязок щодо ефективного, своєчасного та у повному обсязі вчинення виконавчих дій, своїми правами не скористався, тобто у повному обсязі виконавчі дії не провів, майновий стан боржника належним чином не перевірив.

Згідно положень ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Проте доказів надсилання постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві матеріали виконавчого провадження не містять.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 Постанови від 26 грудня 2003р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Згідно ст.41 Закону у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобовязані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження предявити його до виконання.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд при вирішенні даної скарги також керується нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка була ратифікована Україною 17.07.1997 року, а також розясненнями наданими Європейським судом з прав людини.

Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 22.02.2005 року, ухваленого у справі «Шаренок проти України», було встановлено порушення ст.6 Конвенції та ст.1 протоколу 1 Конвенції. При цьому, Суд зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобтоправо порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід'ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Також, Суд сказав на свою прецедентну практику, згідно з якою відсутність у заявника можливості домогтися виконання рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, гарантоване першим реченням частини першої статті 1 Протоколу № 1.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду є джерелом права у національній правовій системі.

Проте, як було вставлено судом, державним виконавцем не було вжито необхідних заходів для виконання рішення суду, а отже право стягувача на мирне володіння майном було порушене.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що скарга обґрунтована та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.18, 76-81, 353, 447, 448, 450,451ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.09.2017 року №54320417.

Визнати неправомірною постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.12.2016 року, винесену державним виконавцем Чернівецького міського відділу ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області у виконавчому провадженні №29319962 та скасувати її.

Зобовязати Чернівецький міський відділ ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області відновити виконавче провадження №29319962 щодо виконання виконавчого документа №2-332/11 від 28.09.2011 року, виданого Першотравневим районним судом м.Чернівці та вжити усі необхідні виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Розяснити Чернівецькому міському відділу ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області положення ст.453 ЦПК України, у відповідності до яких про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька