Справа № 263/3488/18
Провадження № 2/263/1356/2018
УХВАЛА

05 квітня 2018 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до Державного підприємства Донецькій Експертно-технічний центр Держпраці Кабінету Міністрів України про визнання наказу про звільнення частково недійсним, зобовязання внести виправлення у трудову книжку та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Державного підприємства Донецькій Експертно-технічний центр Держпраці Кабінету Міністрів України, в якому просить визнати недійсним наказ № 22к від 23.02.2018 року «Про звільнення ОСОБА_2Є.» в частині звільнення 26.03.2012р., змусити (зобовязати) відповідача виправити у трудовій книжці з 26.03.2012р. на 11.07.2014р. по КЗпП України, підстава заява від 23.02.2018р., змусити відповідача сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.01.2010р. по 11.07.2014р. з урахуванням індексації.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України. Подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 березня 2018 року вказану позовну заяву залишено без руху, оскільки вона не відповідає вимогам ст.175 та ст.177 ЦПК України, а саме, позовна заява не містить:

-реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, а також ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України);

-зазначення ціни позову та обґрунтований розрахунок сум, що стягуються;

-підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Також позивачем не коректно викладено другий пункт позовних вимог, оскільки не зрозуміло, що саме та який запис необхідно виправити в трудовій книжці з 26.03.2012р. на 11.07.2014р. по КЗпП України, підстава заява від 23.02.2018р.

Крім того, судом було враховано, що за вимогами ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Порядок сплати і розмір судового збору визначений Законом України «Про судовий збір» (у редакції від 15.12.2017р.).

Приписи ст.5 згаданого Закону, починаючи з 01.09.2015р., закріплює лише дві категорії трудових справ, за позовні вимоги у яких позивачі звільняються від сплати судового збору: - про стягнення заробітної плати; - про поновлення на роботі (п.1 ч.1 ст.5). За іншими вимогами, що випливають із трудових відносин, законодавство не звільняє від обовязку щодо сплати судового збору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.11.2016 по справі №226/168/15-ц, а також в ухвалі Верховного Суду від 08.02.2018 по справі №591/3666/17.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Позивачем заявлені 2 вимоги немайнового характеру (визнання недійсним наказу № 22к від 23.02.2018 року «Про звільнення ОСОБА_2Є.» в частині звільнення 26.03.2012р., зобовязання відповідача виправити у трудовій книжці з 26.03.2012р. на 11.07.2014р. по КЗпП України, підстава заява від 23.02.2018р.) та одну вимогу майнового характеру (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу).

Основні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання та структуру заробітної плати визначає Закон України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» та розроблена відповідно до нього Інструкція зі статистики заробітної плати, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 №5 .(далі Інструкція № 5).

Згідно з нормами Закону №108 та Інструкції № 5 заробітна плата складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Перелік інших виплат, що не належать до фонду оплати праці, наведено у пункті 3 Інструкції.

Оплата за час вимушеного прогулу згідно з рішенням суду щодо незаконного звільнення не міститься в переліку видів оплати праці, передбаченому Інструкцією № 5.

Статтею 232 Кодексу законів про працю України визначено, що трудові спори щодо працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи тощо, розглядаються виключно у судах.

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу як компенсація заробітної плати працівнику з вини підприємства не відноситься до виплат, повязаних з оплатою праці, перелічених в Інструкції, та при поданні зазначеної позовної вимоги справляється судовий збір.

За приписами ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» (у редакції від 15.12.2017р.) за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру; у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Отже позивачу, враховуючи приписи пп.2 п.1 ч.2 ст.4 згаданого Закону, було запропоновано сплатити судовий збір в розмірі 704,80 грн. (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлений ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» у розмірі 1762 грн.) за кожну вимогу немайнового характеру, а всього 1409,6 грн., та, враховуючи приписи пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону, 1 відсоток ціни позову, яку позивачу необхідно вказати, але не менше 704,80 грн. та не більше 8810 грн. за вимогу майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивачу було надано термін для усунення вказаних недоліків протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Указана ухвала отримана позивачем 28 березня 2018 року.

29 березня 2018р. до суду надійшла позовна заява («повторно змінена та уточнена»), в якій позивач заявила позовні вимоги до Державного підприємства Донецькій Експертно-технічний центр Держпраці Кабінету Міністрів України, юриста ДП ДЕТЦ ОСОБА_3 та просить визнати недійсним наказ № 22к п.1 від 23.02.2018 року «Про звільнення ОСОБА_2Є.» в частині звільнення 26.03.2012р., змусити (зобовязати) відповідача замінити у трудовій книжці п.40 з 26.03.2012р. на 11.07.2014р., змусити відповідача сплатити грошову суму з урахуванням індексації у розмірі середнього заробітку за час вимушеного прогулу з період з 06.01.2010р. по 11.07.2014р.

Крім того, 29 березня 2018р. до суду також надійшли доповнення до позовної заяви, в яких позивачем заявлені аналогічні позовні вимоги. До заяви додано квитанції про сплату судового збору у сумі 1409,60грн.

Клопотання про продовження строку для усунення недоліків до суду не надходило.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ознайомившись з поданими заявами та долученими до них додатками, суд вважає, що позивач не в повному обсязі виконала вимоги ухвали суду від 27 березня 2018 року про залишення позову без руху. Позивачем не вказано реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України позивача, а також ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), не вказано ціну позову, а також не надано обґрунтований розрахунок сум, що стягуються. Позивачем вказано в уточненому позові в якості співвідповідача юриста ДП ДЕТЦ ОСОБА_3, однак, не вказані його місце проживання чи перебування, поштовий індекс, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі). Зміст позовних вимог до вказаної особи в позові не зазначено, а саме, спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, оскільки уточнений позов подано до кількох відповідачів в позові повинен бути зазначений зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Крім того, позивачем не в повному обсязі сплачено суму судового збору. Так, позивач надала до суду квитанції про сплату судового збору на суму 1409,60грн., в той час як в ухвалі суду від 27 березня 2018 року про залишення позову без руху було вказано про необхідність сплатити судовий збір в розмірі 704,80 грн. (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлений ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» у розмірі 1762 грн.) за кожну вимогу немайнового характеру, а всього 1409,6 грн., та, враховуючи приписи пп.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», 1 відсоток ціни позову, яку позивачу необхідно було вказати, але не менше 704,80 грн. та не більше 8810 грн. за вимогу майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тобто, позивачем, у будь-якому випадку не доплачено судовий збір в мінімальному розмірі 704,80грн.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем не усунуті недоліки, у звязку із якими її позовна заява залишена без руху, не подано клопотання про продовження строку для усунення недоліків, клопотання про звільнення від сплати судового збору або відстрочення його сплати, на підставі ч.3 ст.185 ЦПК України така позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

Разом з тим, відповідно до ч.7 ст.185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Державного підприємства Донецькій Експертно-технічний центр Держпраці Кабінету Міністрів України про визнання наказу про звільнення частково недійсним, зобовязання внести виправлення у трудову книжку та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути позивачеві.

Роз'яснити позивачу, що повернення заяви не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Донецької області протягом 15 днів з дня отримання ухвали суду, шляхом подачі її до суду апеляційної інстанції через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Суддя О.М. Томілін