ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року

м. Харків

Справа № 621/1546/17

Провадження № 22ц/790/1246/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Кіся П.В.. Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Афоніна К.О.

імена сторін:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 14 листопада 2017 року у складі судді Бібіка О.В. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина,

в с т а н о в и в:

25 липня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до досягнення ними повноліття.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 05 червня 2015 року, яке ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2015 року залишено без змін, її було поновлено в батьківських правах відносно сина ОСОБА_4.

З 24 червня 2016 року по теперішній час неповнолітній син постійно проживає з нею та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 25 січня 2017 року, яке ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2017 року залишено без змін, визначено місце проживання неповнолітнього сина з матір'ю - ОСОБА_2

Відповідач не надає допомоги на утримання дитини, чим ставить її в тяжке матеріальне становище.

Відповідач добровільно не бажає виконувати свої батьківські обов'язки, хоча має таку можливість, отримує пенсію, як інвалід 2 групи, інших утриманців не має.

З урахування вищезазначеного, позивач просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 14 листопада 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25 липня 2017 року і до досягнення ним повноліття.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач визнав позов і є законні підстави для стягнення з нього аліментів у розмірі ? частини доходів, позовна заява ОСОБА_2 про стягнення на її користь аліментів на утримання дитини є обґрунтованою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Зміївського районного суду Харківської області від 14 листопада 2017 року та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 400 грн. щомісячно.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не дослідив матеріальне становище платника аліментів, його стан здоров'я, не було взято до уваги, що відповідач отримує пенсію, яка не покриває прожитковий мінімум на одну особу. Відповідач визнав позов у зв'язку з тим, що помилявся, він погано володіє українською мовою. Відповідач помилився відносно вимог позивача і погодився на стягнення ? частини його доходу, що складає 400 грн.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивовано тим, що в суді першої інстанції відповідач не заперечував проти позову, визнав повністю позовні вимоги, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд у відповідності з ч. 4 ст. 174 УПК України, в редакції 2004 року, за наявності для того законних підстав, ухвалив рішення про задоволення позову. Відповідач тривалий час мешкає на території України, розуміє українську мову та неодноразово брав участь у судових засіданнях без участі перекладача. Під час судового розгляду справи права відповідача на правову допомогу та на допуск у судове засідання перекладача судом не були порушені, а навпаки було задоволено клопотання про допуск перекладача, у зв'язку з чим судове засідання було відкладено.

Вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що згідно копії свідоцтва про народження від 07 грудня 2007 року серії НОМЕР_1, батьками ОСОБА_4 є громадянин України ОСОБА_3 та ОСОБА_2

З копії рішення Зміївського районного суду Харківської області від 25 січня 2017 року, яке ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2017 року залишено без змін, визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю - ОСОБА_2 (а. с. 9-15, 16-20).

Крім того, факт проживання ОСОБА_4 разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується довідкою Бірківської сільської ради від 26 липня 2017 року та актом від 26 червня 2017 року.

Сторонами визнається, що син сторін перебуває на утриманні матері; між сторонами відсутня домовленість щодо порядку участі батька в утриманні дитини.

ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи та отримує постійний дохід у вигляді пенсії, розмір якої за період з січня 2017 року по червень 2017 року складає 8212 грн.

Згідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 182 СК України визначаються обставини, які повинен врахувати суд при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших утриманців, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до ч.2 ст. 182 СК України, визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

За ст.181 СК України право вибору способу стягнення аліментів також належить тому з батьків, з яким залишилася проживати дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ст. 181 ч. 3).

Підстави, умови і порядок стягнення аліментів, визначення їх розміру істотно змінився на підставі Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, зокрема, можливість стягнення аліментів у твердій грошовій сумі не пов'язано з наявністю у платника нерегулярного, мінливого доходу, одержання частини доходу в натурі. Загалом в інтересах дитини були створені більш сприятливі для стягувача аліментів умови, натомість для платника аліментів були створені більш жорсткі умови, був підвищений мінімальний розмір аліментів, спрощений порядок їх стягнення тощо.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення суду в частині стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу).

Доводи апеляційної скарги, що відповідач отримує пенсію, яка не покриває пенсію на одну особу, не є підставою для встановлення його розміру менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що протирічать вимогам ст. 182 СК України. Разом з тим, якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім'ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ч. 8 ст. 181 СК України).

Посилання в апеляційній скарзі, що позивач визнав позов у зв'язку з тим, що помилявся, він погано володіє українською мовою, не є підставою для зміни чи скасування судового рішення з урахуванням обставин справи. Так, в судовому засіданні 29 серпня 2017 року було оголошено перерву для залучення перекладача. 14 листопада 2017 року громадянин України ОСОБА_3 особисто подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. В судовому засіданні 14 листопада 2017 року ОСОБА_3 також визнав позов та не заперечував проти задоволення позову. ОСОБА_3 не заперечував проти продовження справи без перекладача. В судовому засіданні суддя йому роз'яснював, що хоча розмір аліментів і становить ? частини всіх видів його заробітку, але він не може становити розмір менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після роз'яснень судді щодо мінімального розміру аліментів ОСОБА_3 визнав позов у повному обсязі.

За змістом ст. 174 ЦПК України, в редакції яка діяла на час ухвалення судового рішення, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції враховано, що визнання позову ОСОБА_3 має безумовний характер та не суперечить вимогам закону, а також не порушує права інших осіб.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при вирішені спору судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає обставинам справи, постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права і не може бути змінено з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 14 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки у випадках передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 березня 2018 року.

Головуючий -

Судді: