Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 206/68/15-ц

провадження № 61-2254св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, Дніпропетровська міська рада,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2,

відповідачі за зустрічним позовом: ОСОБА_1, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області,

треті особи: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, Дніпропетровська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2015 року у складі судді Румянцева О. П. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 року у складі колегії суддів: Деркач Н. М., Петешенкової М. Ю., Осіяна О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, Дніпропетровська міська рада, про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовну заяву мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько ОСОБА_3 Після його смерті відкрилась спадщина, що складається із квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 звернулась до Восьмої дніпропетровської нотаріальної контори для оформлення спадкових справ, однак у зв'язку із неможливістю подати правовстановлюючі документи на майно, оригінали яких відсутні, державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 18 квітня 1995 року державним підприємством по перевезенням вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті свого батька, оскільки проживав разом із ним на час відкриття спадщини, однак не оформив правовстановлюючих документів.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2013 року визнано за ОСОБА_1 право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2014 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2013 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що до участі у справі як третю особу не було залучено особу, яка вважає себе спадкоємцем, а саме ОСОБА_2

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська у справі від 16 червня 2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою задоволено, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, прийняття спадщини та визнання права власності на Ѕ частини квартири відмовлено.

Рішенням Апеляційного судом Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року рішення Самарського районного суду Дніпропетровська у справі від 16 червня 2014 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою скасовано та в цій частині в задоволенні позову відмовлено, в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Після отримання рішення апеляційного суду ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 грудня 2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру, оформлених на ім'я спадкодавця.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, треті особи: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, Дніпропетровська міська рада, про усунення від спадкування за законом, визнання права власності на квартиру у зв'язку з набувальною давністю, скасування державної реєстрації права власності.

Зустрічну позовну заяву мотивовано тим, що з 20 серпня 2004 року позивач проживала зі ОСОБА_3 однією сім'єю у квартирі АДРЕСА_2. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на спірну квартиру, яку фактично прийняв його єдиний син - ОСОБА_3

Після смерті ОСОБА_4 позивач та ОСОБА_3 залишилися проживати разом у АДРЕСА_2 та мали намір зареєструвати шлюб, однак ОСОБА_3 помер. Всі витрати на поховання ОСОБА_3 сплачувала ОСОБА_2, оскільки на момент його смерті вона проживала з ним однією сім'єю п'ять років.

ОСОБА_2 звернулася до нотаріальної контори із завою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено. Крім того, вважає ОСОБА_1 такою, що ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу був у безпорадному стані.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_2, уточнивши позовні вимоги, просила усунути ОСОБА_1 від права на спадкування за законом, визнати за ОСОБА_2 право власності на зазначену квартиру у зв'язку з набувальною давністю, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та визнання за нею права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 та відсутності правових підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2, усунення ОСОБА_1 від спадкування, визнання за ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру та скасування державної реєстрації на неї за ОСОБА_1 Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з недоведеності ОСОБА_2 факту перебування ОСОБА_3 за життя в безпорадному стані, через який він не міг би самостійно забезпечити умови свого життя, потребував би стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2015 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив із недоведеності ОСОБА_2 факту перебування ОСОБА_3 за життя в безпорадному стані, через який він не міг би самостійно забезпечити умови свого життя, потребував би стороннього догляду, допомоги та піклування. Також суд апеляційної інстанції виходив із того, що для визнання права власності на спірну квартиру за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України ОСОБА_2 не надано доказів безперервного володіння спірною квартирою протягом десяти років.

16 травня 2016 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та відмовити в позові ОСОБА_1

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що ОСОБА_3 за життя перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, а ОСОБА_1 допомоги спадкодавцю не надавала. Крім того, заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2013 року позов ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування задоволено. На підставі зазначеного рішення ОСОБА_1 29 жовтня 2013 року зареєструвала право власності на спірну квартиру у Державному реєстрі речових права на нерухоме майно. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2013 року заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2013 року скасовано (а. с. 192). Таким чином, суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що позовні вимоги ОСОБА_1 з повторною вимогою про визнання права власності, є безпідставними.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 (а. с. 60).

На день смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, що складалось з квартири АДРЕСА_1, яка, як вбачається з довідки комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 18 листопада 2011 року, належала померлому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18 квітня 1995 року, виданого Держпідприємством по перевезенню вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці, згідно з розпорядженням № 2556 (а. с. 70).

Після смерті ОСОБА_4 спадщину фактично прийняв, але юридично не оформив його син - ОСОБА_3, який на момент смерті спадкодавця проживав та був зареєстрований у належній останньому квартирі. Цей факт встановлено рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2014 року (а. с. 19 - 20).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 10).

13 квітня 2011 року до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 звернулась ОСОБА_2 (а. с. 44), зазначивши, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з померлим ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2012 року (а. с. 90, 91) визначено ОСОБА_1, яка є рідною племінницею померлого ОСОБА_3, додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за правом представлення. 31 жовтня 2012 року позивач ОСОБА_1 подала безпосередньо, а 29 грудня 2012 року - через свого представника ОСОБА_5 заяву про прийняття спадщини до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори (а. с. 43, 65).

Однак, у зв'язку з тим, що при зверненні до нотаріальної контори із вищезазначеною заявою ОСОБА_1 не було надано правовстановлюючий документ щодо належності ОСОБА_3 спірної квартири, постановою державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 29 грудня 2012 року відмовлено ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 (а. с. 66).

20 грудня 2014 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_6 знову звернулась до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою (а. с. 118) про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті рідного дядька, але постановою державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 20 грудня 2014 року у видачі свідоцтва було відмовлено, у зв'язку з тим, що при зверненні до нотаріальної контори із вищезазначеною заявою не були надані правовстановлюючі документи на спірну квартиру на ім'я спадкодавця (а. с. 119).

Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2013 року позов ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування задоволено (а. с. 121).

На підставі зазначеного рішення 29 жовтня 2013 року ОСОБА_1 зареєструвала право власності на спірну квартиру у Державному реєстрі речових права на нерухоме майно (а. с. 123).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2013 року заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2013 року скасовано (а. с. 192).

Відповідно до частини другої статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1266 ЦК України визначено спадкування за правом представлення. Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Частиною п'ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п'ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Виходячи зі змісту даної норми закону та з урахуванням роз'яснень у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Відповідно до статті 12 і частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно застосував вказані норми матеріального права, встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено того, що відповідач ОСОБА_1 свідомо ухилялася від надання допомоги спадкодавцю, а також, що спадкодавець перебував у безпорадному стані та потребував допомоги ОСОБА_1, що могло бути підставою для усунення її від права на спадкування.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Безпідставними є також доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом були предметом перегляду Самарським районним судом м. Дніпропетровська від 26 липня 2013 року. ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради. Зазначене судове рішення було скасованоухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2013 року.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлено згідно з вимогами процесуального закону, та узгоджуються із нормами матеріального права, які судами правильно застосовано.

За наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними у статті 416 цього Кодексу (частина перша статті 415 ЦПК України).

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2016 року було зупинено виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2015 року касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2015 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, частиною третьою статті 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2015 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

С.Ф. Хопта

Ю. В. Черняк