АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/1083/16-ц 22-ц/774/35/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 213/1083/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач- Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 -ОСОБА_2, на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 09 березня 2017 року, ухваленого суддею Соловйовою Л.Я. у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПрАТ «ІнГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її чоловіка внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що її чоловік ОСОБА_4, працюючи впродовж 15 років у відповідача у шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання. Чоловік позивача - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Актом огляду обласної МСЕК №5 від 06.01.2004 року встановлено причинний зв'язок смерті з встановленим йому за життя професійним захворюванням. Вважає, що смертю її чоловіка від отриманого ним професійного захворювання, їй спричинено моральну шкоду, у зв'язку із чим просила стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 220000 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 09 березня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вважає, що суд першої інстанції не врахував, що предметом позову є право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної членам сім'ї смертю фізичної особи, тому право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача з моменту встановлення причинного зв'язку смерті із встановленим йому за життя професійним захворюванням, тобто з 06.01.2004 року, а не з моменту його смерті. Зазначає, що право на відшкодування моральної шкоди членам сім'ї, заподіяної смертю фізичної особи, передбачено положенням ч.1 ст. 1167 та ч.2 ст.1168 ЦК України, значить вимоги позивача у повній мірі ґрунтуються на законі.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ПрАТ «ІнГЗК» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_4, який протягом 15 років працював у ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» в умовах впливу шкідливих факторів виробництва (а.с. 10,11).

Згідно Акту лікарсько-трудової експертної комісії від 03.11.1993 року ОСОБА_4 первинно встановлено 70 % втрати професійної працездатності, та актом лікарсько-трудової експертної комісії від 01.12.1999 року встановлено 70 % втрати професійної працездатності безстроково та ІІ групу інвалідності.

Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 04 жовтня 1997 року, причиною виникнення професійного захворювання у ОСОБА_4 було визнано його роботу впродовж 15 років на ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» в умовах впливу шкідливих факторів, а саме: періодичне переохолодження, внаслідок недодержання відповідачем вимог щодо належного температурного режиму повітря робочої зони.( а.с.5-7).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 4).

Актом посмертного огляду № 5 Комунальної установи «Обласний центр медичної соціальної експертизи» департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 06.01.2004 року встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_4 зі встановленим йому за життя професійним захворюванням (а.с. 8-9).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року, яким не було визначено право члена сім'ї потерпілого на відшкодування моральної шкоди, завданої його смертю.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Між сторонами виникла правовідносини, стосовно право позивача ОСОБА_1 у зв'язку зі смертю її чоловіка від професійного захворювання, на отримання моральної шкоди з відповідача, як підприємства, на якому працював потерпілий.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними в дію у різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коди були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до пунктів 1, 4 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

У зв'язку із чим доводи апеляційної скарги стосовно того, що право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача з моменту встановлення причинного зв'язку смерті чоловіка позивача з встановленим йому за життя професійним захворюванням, тобто з 06.01.2004 року є слушними, такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів звертає увагу, що право на стягнення моральної шкоди у позивача ОСОБА_1 виникло з часу встановлення причинного зв'язку між смертю її чоловіка та отриманого на виробництві професійного захворювання.

Актом посмертного огляду № 5 Комунальної установи «Обласний центр медичної соціальної експертизи» департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 06.01.2004 року встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_4 зі встановленим йому за життя професійним захворюванням (а.с. 8-9).

Отже, саме з 06 січня 2004 року у позивача ОСОБА_1, як дружини померлого, виникло право на отримання компенсації моральної шкоди, у зв'язку із смертю рідної людини, тобто під час дії ЦК.

Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв'язку та вини заподіювача.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові дружині, батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, згідно ч.2 ст.1168 ЦК України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров'я або смерть фізичної особи.

Отже, право члена сім'ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю особи, спричиненого професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв'язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім'ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Якщо події, які породили цивільне право на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце після 1 січня 2004 року, тобто після набрання чинності ЦК України, то вони підлягають розгляду згідно з положеннями статей 1167,1168 ЦК України. Зазначений правовий висновок був викладений у Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-208цс14.

Як видно з матеріалів справи, чоловік позивача - ОСОБА_4, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, причинний зв'язок смерті зі встановленим йому за життя професійним захворюванням, встановлено 06.01.2004 року.

Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати) визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України(для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

На думку колегії, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідач ПрАТ «ІнГЗК» не є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу, як дружині померлого, оскільки у зв'язку зі смертю чоловіка від профзахворювання, вона переносить моральні страждання, у зв'язку із втратою рідної людини, змінився ритм її життя, втрата, яка не може бути відновлена.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги представника позивача, щодо наявності обов'язку ПрАТ «ІнГЗК» відшкодувати позивачу моральну шкоду.

Факт смерті потерпілого ОСОБА_4 від професійного захворювання, встановлений медичним висновком від 06 січня 2004 року. В свою чергу, факт отримання професійного захворювання через тривалу роботу на підприємстві відповідача через дією шкідливих факторів, концентрація яких перевищувала гранично допустиму концентрацію, встановлено Актом розслідування професійного захворювання від 04 жовтня 1993 року.

Отже між смертю потерпілого ОСОБА_4 та його роботою на виробництві відповідача ПрАТ «ІнГЗК» встановлений причинний зв'язок, що передбачає право членів сім'ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що піждлягає стягненню з відповдача на користь позивача, колегія суддів ураховує роз'яснення викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням глибини моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, яка втратила турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, колегія суддів приходить до висновку, що співмірним до завданої шкоди буде стягнути з відповідача розмір у відшкодування моральної шкоди у сумі 80000 грн., який не призведе до збагачення позивача та не поставить відповідача у вкрай тяжкий матеріальний стан.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, на підставі положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення на її користь з ПрАТ «ІнГЗК» у відшкодування моральної шкоди спричиненої смертю чоловіка 80000 грн.

У відповідності до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, у зв'язку із тим, що позивач була звільнена від сплати судового збору за звернення до суду з позовом та при зверненні до суду апеляційної інстанції, з відповідача ПрАТ»ІНГЗК» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1157,52 грн., виходячи з розрахунку ( 551,20 +606,32).

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області,

П О СТ А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 -ОСОБА_2,задовольнити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 09 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її чоловіка внаслідок професійного захворювання.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її чоловіка від професійного захворювання у розмірі 80000 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судові витрати у розмірі 1157,52 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 27 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: