Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

місто Київ

справа № 750/9311/15-ц

провадження № 61-33267св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2017 року у складі колегії суддів: Шарапової О. Л., Бечка Є. М., Євстафіїва О. К.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 10 серпня 2005 року № CNH0GF00320304 у сумі 44 612, 87 дол. США та судові витрати.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що 10 серпня 2005 року між банком та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № CNH0GF00320304 на суму 30 000, 00 дол. США, строком до 10 серпня 2025 року, із щомісячною сплатою за користування кредитними коштами 0, 92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та комісії у розмірі 0, 18 % від суми виданого кредиту. Відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 28 серпня 2015 року виникла заборгованість у сумі 44 612, 87 дол. США: заборгованість за кредитом - 24 079, 55 дол. США, заборгованість зі сплати процентів - 9 250, 29 дол. США, заборгованість зі сплати комісії - 2 052, 00 дол. США, пеня - 9 231, 03 дол. США.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 лютого 2017 року позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 5 185, 35 дол. США, що складається із 3 133, 35 дол. США заборгованості за тілом кредиту та 2 052, 00 дол. США заборгованості за комісією.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що з урахуванням виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 04 червня 2014 року у справі № 750/8031/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 10 серпня 2005 року № CNH0GF00320304 заборгованість за тілом кредиту складає 3 133, 35 дол. США, а не 3 168 8 дол. США. Позивачем не надано доказів про те, що заборгованість за тілом кредиту збільшилася 08 серпня 2013 року на 35, 45 дол. США при незмінній сумі простроченої заборгованості за кредитом; з відповідача на користь позивача підлягає стягненню комісія в сумі 2 052, 00 дол. США, яка розраховується з суми кредиту; позивачем наданий невірний розрахунок процентів та пені, оскільки цей розрахунок проведений з суми заборгованості за кредитом, включаючи суму 35, 45 дол. США, тобто із завищеної суми заборгованості за тілом кредиту.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 лютого 2017 року змінено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 14 435, 64 дол. США, яка включає у себе 9 250 29 дол. США відсотків за користування кредитом, суму комісії та 91 309, 84 грн суми пені, обрахованої у межах річної позовної давності, про застосування якої заявив відповідач.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, посилався на те, що згідно з розрахунком заборгованості, наданим банком, грошові кошти у сумі 20 910 75 дол. США, що надійшли від реалізації предмета іпотеки, зараховані у рахунок погашення заборгованості таким чином: кошти у сумі 17 597, 17 дол. США зараховані на погашення поточної заборгованості за тілом кредиту, кошти у сумі 3 313 58 дол. США зараховані на погашення простроченої заборгованості за тілом кредиту. 08 серпня 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з урахуванням умов укладеного кредитного договору перерахувало страховику страховий платіж у сумі 287, 14 грн, для чого придбано 35,45 дол. США. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що 08 серпня 2013 року розмір заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором обґрунтовано збільшився на 35, 45 дол. США. Також суд зазначив, що згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, розмір заборгованості за процентами становить 9 250, 29 дол. США. Зазначений розрахунок не спростований, а тому апеляційний суд дійшов висновку, що із ОСОБА_3 на користь банківської установи необхідно також стягнути заборгованість за процентами у розмірі 9 250, 29 дол. США.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, відповідач просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтоване збільшення суми тіла кредиту на 35, 45 дол. США, а тому, відповідно, є й неправильним розрахунок відсотків за кредитом і розмір пені. Також зазначив, що одночасне стягнення суми заборгованості і звернення стягнення на предмет іпотеки призводить до подвійного стягнення на користь позивача. Окрім цього заявник посилається на те, що оскільки за рішенням суду позивач вже звернув стягнення на предмет іпотеки, то у нього були відсутні підстави для продовження нарахування суми процентів та пені.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у червні 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Верховний Суд перевірив у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року

№ 1618-ІV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, визначеним статтею 213 ЦПК України 2004 року, а отже касаційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 10 серпня 2005 року між банком та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № CNH0GF00320304 на суму 30 000, 00 дол. США, строком до 10 серпня 2025 року, із щомісячною сплатою за користування кредитними коштами 0, 92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та комісії у розмірі 0, 18 % від суми виданого кредиту.

Банк свої зобов'язання за кредитом виконав повністю, надавши позичальнику суму кредиту, відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 28 серпня 2015 року виникла заборгованість у сумі 44 612, 87 дол. США: заборгованість за кредитом - 24 079, 55 дол. США, заборгованість зі сплати процентів - 9 250, 29 дол. США, заборгованості зі сплати комісії - 2 052, 00 дол. США, пеня - 9 231, 03 дол. США.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 04 червня 2014 року, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 жовтня 2013 року у справі № 750/8031/13-ц змінено, викладено абзац другий резолютивної частини зазначеного рішення в такій редакції: «У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 10 серпня 2005 року № CNH0GF00320304 у розмірі 27 268, 87 дол. США, яка виникла станом на 03 квітня 2013 року та складається із заборгованості за кредитом 24 044, 10 дол. США, заборгованості за процентами за користування кредитом 2 216, 05 дол. США, заборгованості за комісією за користування кредитом 486, 00 дол. США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 522, 72 дол. США, що у перерахунку на гривневий еквівалент за курсом Національного банку України на 03 квітня 2013 року становить 217 878, 27 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 57, 60 кв. м, житловою площею 38, 50 кв. м, яка належить ОСОБА_3 на праві власності згідно з договором купівлі-продажу від 10 серпня 2005 року, з наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» таких повноважень: права продажу предмета іпотеки (іпотечний договір від 10 серпня 2005 року) від імені ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу в цьому реєстрі, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, з встановленням початкової ціни продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна на час укладення договору купівлі-продажу».

Згідно із договором купівлі-продажу від 16 лютого 2016 року квартиру продано за 574 000, 00 грн, які покупець зобов'язувався протягом п'яти днів з моменту підписання договору перерахувати на розрахунковий рахунок ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» для подальшого зарахування на поточний рахунок ОСОБА_3, за рахунок цих коштів частково оплачується заборгованість за кредитним договором від 10 серпня 2005 року № CNH0GF00320304.

Відповідно до меморіального ордера від 17 лютого 2016 року сума коштів у розмірі 20 910, 75 дол. США зарахована на рахунок ОСОБА_3

Судом апеляційної інстанції встановлено, що грошові кошти у сумі 20 910, 75 дол. США зараховані у рахунок погашення заборгованості 14 квітня 2016 року таким чином: кошти у сумі 17 597, 17 дол. США зараховані на погашення поточної заборгованості за тілом кредиту, кошти у сумі 3 313, 58 дол. США зараховані на погашення простроченої заборгованості за тілом кредиту.

Норми права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судами встановлено, що рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 04 червня 2014 року у справі № 750/8031/13-ц у рахунок дострокового погашення заборгованості у повному обсязі за кредитним договором від 10 серпня 2005 року № CNH0GF00320304 у розмірі 27 268, 87 дол. США звернуто стягнення на предмет застави.

Згідно із наведеним рішенням із цим позовом банк звернувся до суду 21 серпня 2013 року. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці дій сторін та відповідних їм правових наслідків Верховний Суд застосовує правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

З урахуванням наведеного у справі, що переглядається, Верховний Суд зробив висновок про відсутність у банку правових підстав нараховувати передбачені договором проценти та неустойку на них до повного погашення заборгованості за кредитом у цій цивільній справі з огляду на те, що 21 серпня 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» пред'явив до відповідача згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України позов про дострокове стягнення суми кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд апеляційної інстанції достовірно не з'ясував розміру заборгованості за кредитним договором та не перевірив періоду, за який вона нарахована, а також не встановив періоду для нарахування ОСОБА_3 процентів за користування кредитними коштами та суми пені на них, які, починаючи з 21 серпня 2013 року, банк не вправі був нараховувати.

Установлення фактичних обставин справи, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції суду касаційної інстанції, тому рішення суду апеляційної інстанції в частині, що стосується стягнення суми відсотків за користування кредитом та нарахованої пені, підлягає скасуванню, оскільки суд не виконав свої обов'язки, що стало причиною передчасного та необґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення зі ОСОБА_3 суми відсотків за користування кредитом та пені.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. Висновки суду касаційної інстанції, в зв'язку з якими скасовано судові рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

З урахуванням доводів та вимог касаційної скарги Верховний Суд вважає за необхідне справу у частині відмови у задоволенні позову про стягнення суми відсотків та пені направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене у цій постанові, належним чином дослідити зібрані у справі докази, дати відповідну правову оцінку цим доказам і встановленим на їх основі дійсним обставинам справи, вирішити спір з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 стосовно невірного висновку суду апеляційної інстанції про обґрунтоване збільшення суми тіла кредиту на 35, 45 дол. США спростовується встановленими судом апеляційної інстанції висновками та фактично зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

З огляду на зазначене Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту, розмір якої обрахований належним чином з урахуванням грошових коштів, що надійшли від реалізації предмета іпотеки.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2017 року у частині задоволення позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення суми відсотків та пені скасувати, справу у цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 26 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик