Постанова

Іменем України

26 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 643/3265/17

провадження № 61-42312св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - Харківський обласний центр зайнятості,

представники відповідача: Денисенко Тетяна Юріївна, Нікіфорова Ольга Олександрівна, Толстих АнатолійІванович, Петровський Сергій Миколайович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2018 року в складі судді Сугачової О. О. та постанову Апеляційного суду Харківської області від 10 липня 2018 року в складі колегії суддів: Бровченко І. О., Кіся П. В., Яцини В. Б.,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Харківського обласного центру зайнятості про визнання бездіяльності незаконною.

Позовна заява мотивована тим, що наказом від 25 листопада 2014 року

№ НТ141125 Харківський міський центр зайнятості (далі - ХМЦЗ) поновив ОСОБА_4 статус безробітного. У серпні 2016 року ХМЦЗ видав позивачу направлення на працевлаштування до Харківського обласного центру зайнятості (далі - ХОЦЗ) на посаду провідного фахівця з питань зайнятості відділу організації працевлаштування населення ХМЦЗ. Позивачем до ХМЦЗ наданий оригінал медичної довідки № 265 та відповідач листом від 10 лютого 2015 року повідомив, що пошук підходящої роботи буде проводитися відповідно до статті 46 Закону України «Про зайнятість населення», з урахуванням медичних рекомендацій лікарів, однак ХМЦЗ порушив указане і видав направлення на працевлаштування всупереч стану здоров'я позивача. Згідно з висновком ВКК КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 20», довідки від 30 січня 2015 року № 265 позивачу не рекомендована праця, що пов'язана з підняттям вантажу вище 5 кг, тривалим перебуванням на ногах, переохолодженням, психоемоційним перевантаженням постійно. Наказом ХОЦЗ від 16 серпня

2016 року № 652-к позивача призначено на посаду провідного фахівця з питань зайнятості відділу організації працевлаштування населення ХМЦЗ на період оплачуваної відпустки по догляду за дитиною до досягнення останньою трирічного віку з 19 серпня 2016 року, з посадовим окладом 1 588 грн на місяць, з випробувальним терміном 2 місяці. По закінченню першого робочого дня, позивач відчув погіршення стану здоров'я та звернувся до медичного закладу, отримавши певні рекомендації. 22 серпня 2016 року позивач звернувся до директора ХМЦЗ з доповідною, у якій просив направити на періодичний медичний огляд. 01 вересня 2016 року позивач звернувся до директора ХОЦЗ з проханням направити на обов'язковий попередній медичний огляд працівника із забезпеченням за рахунок служби позачерговий медичний огляд. Між тим, на медичний огляд позивача не направлено та відмовлено у видачі направлення з причин того, що вакансія, яку займає позивач не є шкідливою роботою. У зв'язку із такою відмовою, позивач вимушений подати заяву на звільнення, чим погіршив свій соціальний стан. Такі дії з боку відповідача позивач вважав незаконними.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просив суд: визнати бездіяльність ХОЦЗ в організуванні проведення попереднього (при прийнятті на роботу) медичного огляду у відповідності до вимог статті 169 КЗпП України та згідно наказу від 16 серпня 2016 року № 652-к, незаконною; визнати бездіяльність відповідача у забезпечені позивачу позачергового медичного огляду у відповідності до вимог статті 17 Закону України «Про охорону праці» та згідно з заявою від 01 вересня 2016 року незаконною.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Харківської області

від 10 липня 2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позовні вимоги є необґрунтованими, належним чином не доведеними, тому не має підстав для задоволення позову.

У серпні 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не застосовані вимоги підпункту 1.1 «Правил охорони праці під час експлуатації електронно-обчислювальних машин», затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 26 березня 2010 № 65, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України за № 293/17588; «Порядок проведення медичних оглядів працівників певних категорій», затверджений наказом Міністерства охорони здоров'я України» від 21 травня 2007 року № 246, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 липня 2007 року за

№ 846/14113; а також положення статті 17 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ, статті 169 КЗпП України, статті 3 Конституції України.

У вересні 2018 року ХОЦЗ подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень статті 169 КЗпП України та статті 17 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 № 2694-ХІІ роботодавець зобов'язаний за свої кошти організувати проведення попереднього (при прийнятті на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах зі шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а також щорічного обов'язкового медичного огляду осіб віком до 21 року.

Порядком проведення медичних оглядів певних категорій, затвердженому наказом МОЗ України від 21 травня 2007 № 246, визначена процедура проведення попереднього (при прийнятті на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах зі шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а також щорічного обов'язкового медичного огляду осіб віком до 21 року.

Розділом 6 Державних санітарних правил і норм роботи з

візуальними дисплейними терміналами електронно-обчислюваних машин

ДСанПІН 3.3.2.007-98, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від 10 грудня 1998 № 7, передбачена обов'язковість проведення медичних оглядів для працівників, які працюють за електронно-обчислюваними машинами.

Відповідно до пункту 1.1. ДСанПІН № 7 Правила поширюються на умови й організацію праці при роботі з візуальними дисплейними терміналами ( далі - ВДТ) усіх типів вітчизняного та зарубіжного виробництва на основі електронно-променевих трубок (далі - ЕПТ), що використовуються в електронно- обчислюваних машинах (далі - ЕОМ) колективного використання та персональних ЕОМ.

Правила № 65, які згідно з пунктом 1.1. поширюються на всіх суб'єктів господарювання незалежно від форм власності, які у своїй діяльності здійснюють роботу, пов'язану з ЕОМ з ВДТ у тому числі на тих, які мають робочі місця, обладнані ЕОМ з ВДТ і периферійними пристроями, не містять вимоги щодо проходження медичного огляду осіб, залучених до роботи з комп'ютерною технікою.

Відповідно до пункту 1.1 ДСанПІН № 7 правила поширюються на умови і організацію праці при роботі з ВДТ усіх типів вітчизняного та зарубіжного виробництва на основі ЕПТ, що використовуються в ЕОМ колективного використання та персональних ЕОМ.

Процедура проведення попереднього і періодичних медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах зі шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а також щорічного обов'язкового медичного огляду осіб віком до 21 року визначена у Порядку проведення медичних оглядів певних категорій, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров'я України від 21 травня 2017 року № 246.

Також вказані правовідносини регулюються постановою Кабінету міністрів України від 23 травня 2011 № 559, якою затверджений перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов'язковим профілактичним медичним оглядам, порядку проведення цих оглядів та видачі особистих и медичних книжок, та порядок проведення обов'язкових профілактичних медичних оглядів та видачі особистих медичних книжок.

Проте, Положенням про проведення щорічного профілактичного медичного огляду державних службовців, яке затверджено спільним наказом Міністерства охорони здоров'я України, Головного управління державної служби України, державного управління справами від 18 лютого 2003 № 75/24/1 передбачено проведення цих заходів для певної категорії працівників (держслужбовців), до яких спеціалісти служби зайнятості, у тому числі провідні фахівці з питань зайнятості відділу організації працевлаштування населення ХМЦЗ, на даний час не відносяться.

Інструкцією з охорони праці № ОП-08, затвердженою наказом директора ХМЦЗ від 21 квітня 2015 № 530 визначено комплекс заходів для обмеження тривалого перебування у вимушеній позі для працюючих сидячи та працівників розумової праці.

Встановлено, що з умовами праці ОСОБА_4 був ознайомлений.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України, встановивши, що професія позивача за указаною спеціальністю не належить до таких, які пов'язані з високим рівнем нервової напруги, шкідливими чи небезпечними умовами праці, судом не було встановлено порушення прав позивача, а у відповідача не було підстав у видачі ОСОБА_4 направлення на попередній та позачерговий медичні огляди за рахунок роботодавця, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судами першої та апеляційної інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Зазначені висновки відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права, а доводи, викладені ОСОБА_4у касаційній скарзі, цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 10 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська