Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

справа № 569/4741/17

провадження № 61-1921св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КоротунаВ. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

представники заявника: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

заінтересована особа - Бучанський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області,

третя особа (стягувач) - ОСОБА_8,

представник третьої особи (стягувача) - ОСОБА_9,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Хилевича С. В., Бондаренко Н. В., від 14 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - Бучанського міського ВДВС ГТУЮ у Київській області).

Скарга мотивована тим, що державний виконавець не мав правових підстав у розрахунок заборгованості включати борг поза межами трирічної давності з дня пред'явлення виконавчого листа до виконання, а мав вимагати сплату заборгованості тільки з 08 лютого 2014 року по 08 лютого 2017 року, так як виконавчий лист звернуто позивачем до виконання 08 лютого 2017 року. Крім того, заявник вказував, що державний виконавець частково не врахував сплату аліментів підтверджених квитанціями.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просив суд визнати дії державного виконавця Бучанського міського ВДВС ГТУЮ у Київській області Голяченка І. П. по обчисленню розміру заборгованості зі сплати аліментів, здійсненого 10 березня 2017 року, а саме по складанню розрахунку заборгованості по аліментах від 10 березня 2017 року № 53367833 та вимоги державного виконавця від 10 березня 2017 року неправомірними, скасувати розрахунок заборгованості по аліментах від 10 березня 2017 року № 53367833, скасувати вимогу від 10 березня 2017 року складену державним виконавцем, визнати неправомірною та скасувати постанову про арешт майна боржника від 10 лютого 2017 року, винесену державним виконавцем Бучанського міського ВДВС ГТУЮ у Київській області Голяченком І. П. у виконавчому провадженні № 53367833.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2017 року скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Бучанського міського ВДВС ГТУЮ у Київській області Голяченка І. Ппо обчисленню розміру заборгованості зі сплати аліментів, здійсненого 10 березня 2017 року № 53367833 у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа № 1715/19311/12, виданого 20 січня 2017 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітньої дитини.

Скасовано розрахунок заборгованості по аліментах від 10 березня 2017 року та скасовано вимогу державного виконавця Бучанського міського ВДВС ГТУЮ у Київській області Голяченка І. П. про сплату заборгованості по аліментах від 10 березня 2017 року.

Визнано неправомірною та скасовано постанову про арешт майна боржника від 10 лютого 2017 року, винесену державним виконавцем Бучанського міського ВДВС ГТУЮ у Київській області Голяченком І. П. у виконавчому провадженні № 53367833.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державним виконавцем не було здійснено розрахунок заборгованості в день відкриття виконавчого провадження та не встановлено наявність у боржника заборгованості зі сплати аліментів за три місяці. Крім того, державним виконавцем було передчасно накладено арешт на майно ОСОБА_4 та не надано суду жодних доказів щодо правомірності своїх дій.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 14 листопада 2017 року ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 вересня 2017 року скасовано.

У задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем враховані надані квитанції при складанні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів. Оскільки заборгованість зі сплати аліментів була понад трьох місяців, державний виконавець правомірно виніс постанову про арешт майна ОСОБА_4

У грудні 2017 року ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції й постановити нову ухвалу про задоволення скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не враховано сплачені ОСОБА_4 кошти у рахунок сплати аліментів та не спростовані його доводи стосовно неправомірності складення розрахунку заборгованості. Крім того, судом не взято до уваги те, що державний виконавець виніс постанову про арешт майна за відсутності розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та відсутності вказаної заборгованості більш ніж за три місяці.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 січня 2013 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 стягнуто аліменти на утримання сина Олександра, у розмірі 400 грн щомісячно.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 додаткові витрати на лікування сина у розмірі 50 відсотків фактичного санаторно-курортного лікування.

21 січня 2013 року Рівненським міським судом Рівненської області на виконання рішення суду видано виконавчий лист № 1715/19311/12, який звернуто до примусового виконання і державним виконавцем 13 лютого 2013 року відкрито виконавче провадження.

Станом на червень 2014 року заборгованість зі сплати аліментів у даному виконавчому провадженні становила 7 716,19 грн, у зв'язку з цим державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області (далі - Рівненського міського ВДВС ГТУЮ в Рівненській області) винесена постанова про арешт майна боржника.

Судом встановлено, що з розрахунків заборгованості по аліментах від 01 жовтня 2014 року № 36493729 та від 01 вересня 2015 року № 1340 вбачається, що ОСОБА_4 з жовтня 2012 року по листопад 2014 року жодного місяця аліменти на утримання дитини не сплачував і заборгованість станом на 17 листопада 2014 року складала 9 929,52 грн.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2014 року розмір аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 збільшено із 400 грн до 800 грн щомісячно.

На виконання даного рішення суду Рівненським міським судом Рівненської області видано виконавчий лист від 05 лютого 2015 року № 569/9569/14-ц і Бучанським міським ВДВС ГТУЮ у Київській області відкрито виконавче провадження за № 49084338.

29 червня 2016 року виконавче провадження закрито у зв'язку зі скасуванням Рівненським міським судом Рівненської області заочного рішення від 17 листопада 2014 року за заявою відповідача.

25 жовтня 2016 року стягувач звернулась із заявою до начальника Рівненського міського ВДВС ГТУЮ в Рівненській області про передачу виконавчого листа від 31 січня 2013 року № 1715/19311/12 для виконання до Бучанського міського ВДВС ГТУЮ у Київській області.

Також встановлено, що виконавчий лист від 21 січня 2013 року № 1715/19311/12, виданий Рівненським міським судом Рівненської області на виконання рішення суду від 21 січня 2013 року, втрачено.

За заявою стягувача 19 грудня 2016 року Рівненським міським судом Рівненської області видано дублікат виконавчого листа № 1715/19311/12, який звернуто до примусового виконання 08 лютого 2017 року.

У зв'язку з наявністю заборгованості за аліментами 10 лютого 2017 року державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно боржника.

10 березня 2016 року державним виконавцем Бучанського міського ВДВС ГТУЮ у Київській області Голяченком І.П. зроблений розрахунок заборгованості за аліментами у даному виконавчому провадженні і вимогу про сплату заборгованості направлено боржнику.

Відповідно до даного розрахунку ОСОБА_4 заборгував 12 078,33 грн аліментів на утримання дитини.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час вчинення оскаржуваних дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

Згідно із частиною другою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість понад три місяці.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні скарги, суд апеляційної інстанції, встановивши, що виконавчий лист по примусовому стягненню аліментів звернуто до виконання 13 лютого 2013 року, державним виконавцем враховані квитанції при складанні розрахунку заборгованості, а на час винесення постанови про арешт майна боржника заборгованість за аліментами перевищувала трьохмісячний строк, дійшов обґрунтованого висновку про правомірність дій державного виконавця.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 14 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська