Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 594/1166/15-ц

провадження № 61-6769св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

третя особа - Борщівська міська рада Тернопільської області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2016 року у складі судді Чир П. В. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 09 листопада 2016 року у складі суддів: Бершадської Г. В., Гірського Б. О., Ткач О. І.,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Борщівська міська радаТернопільської області, про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками двоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1, де їй на праві власності належить 62/100 частини житлового будинку, відповідачу ОСОБА_2 належить 38/100 частини будинку. За вказаним будинком була закріплена земельна ділянка загальною площею 0,10 га, яка перебуває в користуванні співвласників, проте порядок користування не встановлено, що призводить до постійних конфліктів між співвласниками будинку. Рішенням Борщівської міської ради Тернопільської області від 31 березня 2011 року № 112 із прибудинкової території по АДРЕСА_1 вилучена та передана в землі запасу земельна ділянка площею 0,0015 га. Крім того, ОСОБА_1 зазначала, що є власником земельної ділянки площею 0,0108 га, розташованої за вказаною адресою, яка за рішенням Борщівської міської ради Тернопільської області від 31 березня 2011 року за №132 передана їй у власність. Земельну ділянку такою ж площею передано в користування відповідачу ОСОБА_2, а тому ці ділянки не є предметом спору та не підлягають розподілу. Таким чином, розмір спірної земельної ділянки щодо користування якою вони не дійшли згоди, становить 0,0985 га. Вказувала, що має право користуватися 62/100 частинами від спірної земельної ділянки, а відповідачі - 38/100 частин вказаної земельної ділянки.

Посилаючись на викладені обставини, з урахуванням уточнень, просила провести поділ користування земельної ділянки згідно варіанту № 1 висновку № 95/16-22 судової земельно-технічної експертизи від 20 липня 2016 року, з врахуванням господарських будівель, а саме: виділити у спільне користування земельну ділянку площею 36 кв. м; виділити ОСОБА_2 земельну ділянку площею 382 кв. м; виділити ОСОБА_1 дві частини земельних ділянок загальною площею 565 кв. м (528 кв. м + 37 кв. м).

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у разі поділу земельної ділянки за варіантами, запропонованими судовою земельно-технічною експертизою, буде порушено права відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 09 листопада 2016 року рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що встановлення порядку користування, запропонованого експертним висновком порушуватиме права відповідачів. Враховуючи, що орган місцевого самоврядування передав власникам квартир земельну ділянку безоплатно у спільну сумісну власність, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність вимог ОСОБА_1 щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою виходячи з ідеальних часток у житловому будинку, оскільки будинок, в якому проживають сторони, є квартирним, а не садибою індивідуальної забудови.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій не відповідають фактичним обставинам справи та зібраним у справі доказам, не узгоджуються з нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Спірна земельна ділянка, на яку сторони у встановленому статтею 125 ЗК України порядку не зареєстрували своїх прав, підлягає поділу відповідно до їх часток жилого будинку, пропорційно набутої частини об'єкту нерухомості. За загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає користувачем відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що враховуючи те, що земельну ділянку сторонам виділено у спільну сумісну власність, а також приписи частини п'ятої статті 89 ЗК України щодо рівності часток власників у спільній сумісній власності, відповідач має право в рівній мірі користуватися земельною ділянкою, тому вимоги позивача про виділ їй у користування більшої частини земельної ділянки є безпідставними. Запропоновані висновком судової експертизи варіанти поділу земельної ділянки порушують права відповідачів щодо володіння та користування власністю.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

07 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди установили, що згідно свідоцтва про право власності від 24 червня 2005 року, виданого виконавчим комітетом Борщівської міської ради Тернопільської області, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, загальна площа квартири 98,4 кв. м.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_2, згідно свідоцтва про право власності на житло від 13 жовтня 1993 року, виданого Борщівською міською радою Тернопільської області, свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 серпня 2012 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 березня 2013 року.

Рішенням Борщівської міської ради Тернопільської області від 18 березня 2005 року № 1221 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 передано безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,10 га у АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 виготовити документи, що посвідчують право власності на землю.

Згідно рішення Борщівської міської ради Тернопільської області № 112 від 31 березня 2011 року із прибудинкової території у АДРЕСА_1 вилучено земельну ділянку площею 0,0015 га. та переведено в землі запасу Борщівської міської ради - землі не надані у власність або постійне користування в межах населеного пункту (землі громадського призначення) для відновлення та обслуговування громадської криниці.

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 95/16-22 від 20 липня 2016 року поділ земельної ділянки по АДРЕСА_1 відповідно до ідеальних часток співвласників у співвідношенні 62/10 до 38/100 її частин можливий та визначені два можливі варіанти поділу земельної ділянки.

За варіантом № 1 з врахуванням господарських будівель, пропонується: виділити в спільне користування земельну ділянку площею 36 кв. м; виділити ОСОБА_2 земельну ділянку площею 382 кв. м; виділити ОСОБА_1 дві частини земельних ділянок загальною площею 565 кв. м (528 кв. м+ 37 кв.м), при цьому земельна ділянка ОСОБА_1 буде зменшена на 33 кв. м, а земельна ділянка ОСОБА_2 збільшена на 13 кв. м.

За варіантом № 2 без врахування господарських будівель, пропонується: виділити в спільне користування земельну ділянку площею 36 кв.м; виділити ОСОБА_2 земельну ділянку площею 392 кв. м; виділити ОСОБА_1 земельну ділянку площею 555 кв.м, при цьому земельна ділянка ОСОБА_1буде зменшена на 43 кв. м, а земельна ділянка ОСОБА_2 збільшена на 23 кв. м.

Позивач просить встановити порядок користування прибудинковою територією виходячи з розміру ідеальних часток сторін у спільній власності на будинок, посилаючись на довідку №2738, видану Борщівським РБТІ 06 жовтня 2009 року, згідно якої квартира АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, становить 62/100 ідеальної частини від загальної площі будинку, а квартира АДРЕСА_2, власниками якої є відповідачі, відповідно 38/100 ідеальної частини від загальної площі даного будинку.

Колегія суддів погоджується із висновками судів про те, що такий поділ земельної ділянки по АДРЕСА_1 не узгоджується із вимогами закону та порушує права відповідачів.

Суди установили, що будинок АДРЕСА_1 був багатоквартирним і перейшов у власність мешканців квартир в результаті їх приватизації.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 (кожен по 1/4 частині квартири згідно приватизації, та ОСОБА_2 1/2 частину квартири успадкував після смерті батьків) загальною площею 62,75 кв. м.

До ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_3 перейшло на підставі вчинених у 2003-2005 роках на її користь правочинів попередніми власниками квартир, які приватизували їх. Ці дві квартири нею реконструйовано у чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та на підставі рішення виконавчого комітету Борщівської міської ради № 213 від 24 червня 2005 року їй видано свідоцтво про право власності на квартиру загальною площею 98,4 кв. м.

Після проведеної ОСОБА_1 реконструкції трьохквартирного житлового будинку АДРЕСА_1, його не переведено під два зблокованих жилих будинки (тобто не змінено статус будинку).

За вказанимбудинком закріплена прибудинкова територія.

Згідно із частинами другою-третьою статті 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Відповідно до змісту статті 89 ЗК України та глави 26 розділу І книги третьої ЦК України, спільною сумісною власністю є спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

У спільній сумісній власності може перебувати земельна ділянка співвласників жилого будинку та співвласників багатоквартирного будинку, які мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частини.

Частина третя статті 89 ЗК України визначає, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.

Згідно частин четвертої, п'ятої статті 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Таким чином, порядок користування земельнимиділянками багатоквартирних будинків врегульовано спеціальними нормами законодавства, а тому колегія суддів погоджується із висновками судів про те, що у зв'язку з переходом до ОСОБА_1 права власності на 62/100 частини від загальної площі будинку АДРЕСА_1 у неї не виникло право користування земельною ділянкою під будинком пропорційно частці у вартості будівлі на підставі статті 120 ЗК України, яка не поширюється на спірні правовідносини.

Крім того, згідно висновку земельно-технічної експертизи на спірній земельній ділянці розташований двоквартирний житловий будинок, обладнаний двома окремими входами, хліви, підвали, одна дерев'яна (тимчасова) споруда, гараж, споруджені підпірні стіни висотою 1,4 м та капітальна огорожа на підпірних стінах.

Експертом запропоновано два варіанти можливого встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідно до загальних площ квартир сторін. В першому варіанті розподілу земельної ділянки не враховані існуючі господарські будівлі, а в другому варіанті вони враховані та експертом запропоновано влаштування заїзду з іншої сторони вздовж підпорної стіни проїздом до підвалів сторін на земельній ділянці, яка виділяється у користування ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується із висновками судів про те, що встановлення такого порядку користування порушуватиме права відповідачів.

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено за вимогами процесуального закону, врахувавши, що орган місцевого самоврядування передав власникам квартир земельну ділянку безоплатно у спільну сумісну власність, суди дійшли обґрунтованого про безпідставність вимог ОСОБА_1 щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою виходячи з ідеальних часток у житловому будинку, оскільки будинок, в якому проживають сторони, є багатоквартирним, а не садибою індивідуальної забудови.

Крім цього, є чинним рішення Борщівської міської ради про безоплатну передачу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у спільну сумісну власність земельної ділянки, що має характер прибудинкової території, яке позивачем не оскаржувалось.

Безпідставними є також посилання у касаційній скарзі на положення пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» про те, що якщо в жилому будинку приватизовано частину квартир, питання про користування прибудинковою територією вирішується відповідно до положень частини третьої статті 88 ЗК, тобто шляхом отримання в користування її частини, що відповідає частці приватизованих квартир та інших приміщень у вартості будинку і споруд.

Наведене положення стосується обставин, за яких співвласники багатоквартирного будинку не отримали у користування прибудинкову територію, а у спірних правовідносинах рішенням Борщівської міської ради Тернопільської області від 18 березня 2005 року № 1221 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 передано безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,10 га у АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Інші доводи заявника не спростовують висновків судів, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. Ці доводи не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не допускаються.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом апеляційної інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення судів є законними і обґрунтованими.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик