Справа № 139/279/18
Провадження № 2/139/124/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 червня 2018 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого - судді Тучинської Н.В.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи - опікунської ради при виконавчому комітеті Мурованокуриловецької селищної ради ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача - адвоката ОСОБА_4,

секретаря судового засідання Хонькович Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом Служби у справах дітей Мурованокуриловецької районної державної адміністрації в інтересах малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, треті особи на стороні позивача, що не заявляють самостійних вимог: опікунська рада при виконавчому комітеті Мурованокуриловецької селищної ради та Комісія з питань захисту прав дитини при Мурованокуриловецькій районній державній адміністрації, до ОСОБА_3 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

Відповідач у справі ОСОБА_3 є матірю малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, і сама виховує та утримує їх. Вважаючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, зокрема, не піклується про здоровя дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, Мурованокуриловецька районна державна адміністрація, як орган опіки і піклування, в особі Служби у справах дітей 16 березня 2018 року звернулася до суду з позовом про відібрання ОСОБА_5, та ОСОБА_6 від матері ОСОБА_3 без позбавлення її батьківських прав.

Представник позивача - головний спеціаліст служби у справах дітей Мурованокуриловецької РДА ОСОБА_1 (а.с. 84) у судовому засіданні позовні вимоги підтримав і суду пояснив, що сімя ОСОБА_3 з 2016 року перебуває на обліку у Службі як така, що потрапила в складні життєві обставини. Служба та районний центр соціальних служб для сімї, дітей та молоді за цей період неодноразово проводили обстеження матеріально-побутових умов проживання сімї, проводила профілактичні бесіди щодо належного виховання та утримання малолітніх дітей відповідача. Так, 21 липня 2017 року ОСОБА_3 з дітьми за клопотанням Мурованокуриловецького РЦССДМ була направлена до Козятинського обласного соціального центру матері і дитини Вінницької області. Під час короткого перебування (з 21.07.2017 до 03.08.2017) ОСОБА_3 у соціальному центрі, спеціалісти спостерігали грубе та систематичне порушення правил внутрішнього розпорядку та недотримання техніки безпеки по догляду матері за дітьми. У лютому цього року до служби у справах дітей надійшло повідомлення Мурованокуриловецької селищної ради та КУ «Мурованокуриловецький РМЦ ПМСД» про те, що існує загроза життю та здоровю малолітніх дітей ОСОБА_3, оскільки у дочки ОСОБА_5 діагностовано правобічну пневмонію, у сина ОСОБА_6 - ГРВІ з гіпертермічним синдромом, а мати відмовляється від госпіталізації дітей. З метою усунення загрози життю та здоровю дітей їх на підставі розпорядження голови Мурованокуриловецької РДА від 21 лютого 2018 року було вилучено з сімї ОСОБА_3 і влаштовано до КУ «Мурованокуриловецька ЛПЛ». 05 березня 2018 року діти на підставі клопотання Служби та направлення Служби у справах дітей Вінницької облдержадміністрації влаштовані у Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей та перебувають на повному державному забезпеченні до теперішнього часу.

ОСОБА_1 також повідомив, що з березня 2018 року ОСОБА_3 покращує матеріально-побутові умови проживання сімї, зокрема, зробила гарний косметичний ремонт в будинку, зробила мінімальний запас деяких продуктів харчування, працевлаштувалася, хоча офіційних документів про це не має, вирішує питання про облаштування на території домоволодіння туалету. Вважає, що на даний час є доцільним вилучити дітей із сімї до початку навчального року, що дасть можливість ОСОБА_3 забезпечити виконання всіх вказівок органів опіки і піклування, а дітям - отримати повне оздоровлення з виїздом на море, що є в програмі Центру соціально-психологічної реабілітації.

Представник опікунської ради при виконавчому комітеті Мурованокуриловецької селищної ради ОСОБА_2 (а.с. 55) заявив, що впродовж 2016-2017 років на засіданнях опікунської ради неодноразово розглядалися питання щодо неналежного виконання ОСОБА_3 своїх батьківських обовязків. Вважає, що ОСОБА_3 потребує постійного супроводу і контролю з боку соціальних служб, але з огляду на те, що вона вчиняє всі залежні від неї заходи для того, аби забезпечити дітям належні матеріально-побутові умови, висловив думку про те, що наразі є недоцільним відбирати у неї дітей.

Представник комісії з питань захисту прав дитини при Мурованокуриловецької РДА в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце його проведення (а.с. 76), не повідомив про причину неявки. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи за відсутності третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - комісії з питань захисту прав дитини.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила: Вона проживала у незареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7 і має з ним двох спільних дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, однак він записаний батьком лише доньки, оскільки ще до народження сина вони припинили свої подружні стосунки. З 2012 року вона проживає з дітьми у будинку своєї матері в смт Муровані Курилівці. Роботи в селищі вона знайти не може, а мати за станом здоровя не може ніде працевлаштуватися, тому у них дуже скрутне матеріальне становище. Однак, вона завжди має підтримку сусідів та небайдужих людей. Вважає, що її діти мають від неї достатньо уваги, піклування, вона забезпечила їм достатнє для їх віку харчування, вони мають одяг за сезоном, все необхідне навчальне приладдя, необхідні меблі. Єдине, чого вона не може забезпечити в достатній кількості - опалення будинку в зимовий період. Однак, ніколи не було такого, щоб будинок не був опалений взагалі. З нею постійно працюють і допомагають їй працівники Мурованокуриловецького РЦССДМ. Так, за її особистим клопотання і за їх сприяння її з дітьми в липні-серпні 2017 року було направлено до Козятинського обласного соціального центру матері і дитини.

Щодо звинувачень у неналежному лікуванні дітей ОСОБА_3 пояснила: 17 лютого 2018 року вона забрала дочку зі школи-інтернат і та повідомила, що вночі у неї була висока температура. Однак вдень дочка почувала себе добре. Ввечері у її доньки піднялася температура, але вона сиропом «збила» її, і ні вночі, ні впродовж наступного дня температури не було. 19.02.2018 вона викликала сімейного лікаря ОСОБА_8, оскільки температура була уже в обох дітей і в неї самої. Лікар порадив звернутися з дітьми у лікарню до дитячого педіатра. Наступного дня вона завела дітей до лікарні, за рекомендацією лікаря-педіатра ОСОБА_9 зробила рентген-знімок легень. Після огляду знімку, лікар ОСОБА_9 встановила дітям діагноз «бронхіт» та запропонувала стаціонарне лікування. Вона попросилася лікувати дітей дома, на що лікар погодилася, призначила лікування. Лікування дітей проводила самостійно вдома у відповідності з призначенням лікаря ОСОБА_9, робила внутрішньомязові інєкції. 21 лютого 2018 року до неї зателефонувала лікар ОСОБА_9 і заявила, що у дочки правобічна пневмонія, яку вона не побачила раніше на знімку, рекомендувала негайну госпіталізацію. Вона викликала додому свою матір і разом прийняли рішення лягати з дітьми до лікарні. Зокрема, вони вже зібрали дітям і їй речі, але до них без виклику приїхав автомобіль швидкої допомоги, наряд поліції, начальник служби у справах дітей ОСОБА_10, начальник Мурованокуриловецького РЦ соціальної служби сімї, дітей та молоді ОСОБА_11 Вони предявили не підписане розпорядження голови Мурованокуриловецької РДА про тимчасове влаштування дітей до лікарні. Її звинувачували в тому, що вона не правильно вводила дітям інєкції, хоча від лікарів таких зауважень не було. В лікарні вона лікувала дітей за власний кошт. 05 березня 2018 року в лікарню знову приїхали представники Служби у справах дітей і без будь-яких попереджень чи пояснень мотивів забрали від неї дітей, які ще продовжували хворіти, для поміщення в обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей. Щотижня вона або її мати відвідують дітей, і ті, не дивлячись на задовільні умови утримання, догляду і виховання, кожного разу просяться додому. За період, поки діти в Центрі, вона знайшла роботу у м. Києві, спільними зусиллями зробили косметичний ремонт в будинку матері, забезпечили мінімальний запас продуктів харчування, через селищну раду вирішує питання про облаштування біля будинку туалету. Просить відмовити в позові і повернути їй дітей.

Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши всі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного:

Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Свідоцтвами про народження (а.с. 4, 5) та повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с. 6-7, 8-9) стверджується, що матірю малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є відповідач у справі - ОСОБА_3. З пояснень відповідача у справі та із наведених вище документів слідує, що батьком дітей є ОСОБА_7, але своє батьківство він визнав лише щодо дочки ОСОБА_12, а відомості про батька сина ОСОБА_13 записані зі слів матері. Відповідач пояснила, що спільне проживання з батьком дітей вона припинила ще до народження сина, а спілкування з ним припинено з 2015 року, він з тих пір ніколи не цікавився життям дітей, не бачив їх, не надавав їм будь-якої допомоги. Позивачем встановлено, що ОСОБА_7 не бажає спілкуватися з відповідними службами щодо своїх дітей (а.с. 56, 88).

Зібраними позивачем і дослідженими судом доказами встановлено, що ОСОБА_3 проживає з дітьми та своєю матірю у будинку, який у 90-их роках надала їм селищна рада і на який відсутні належні документи. Будинок потребує негайного капітального ремонту (стеля в одній з кімнат перебуває в аварійному стані), а кімнати - косметичного ремонту та дотримання санітарних норм. Ці обставини доведені актом перевірки матеріально-побутових умов проживання сімї від 14.02.2018 (а.с. 14), актами відвідування сімї фахівцем відділу соціальної роботи Мурованокуриловецького РЦССДМ від 07 і 21 серпня, 11 вересня, 31 жовтня, 13 листопада 2017 року, 18 лютого 2018 року (а.с. 24-32), а також їх не заперечує сама відповідач.

В той же час судом встановлено, що сімя ОСОБА_3 перебуває у складних життєвих обставинах: батько дітей не приймає участі в їх утриманні, сама ОСОБА_3 не працевлаштована через відсутність роботи в селищі. Однак, як слідує із пояснень представника позивача, представника опікунської ради при виконкомі Мурованокуриловецької селищної ради та відповідача, що наведені вище, пояснень в цьому судовому засіданні свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16, ОСОБА_3 з моменту відібрання дітей до Вінницького обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей і станом на сьогоднішній день покращила побутові умови для проживання сімї, а також продовжує усувати вказані відповідними службами недоліки щодо таких умов проживання. Зокрема, зробила достойний косметичний ремонт житлового будинку та кімнат, вирішує питання про облаштування на території туалету.

Другою підставою для відібрання від ОСОБА_3 дітей позивач називає невиконання нею своїх обовязків щодо піклування про здоровя дітей.

Так, розпорядженням голови Мурованокуриловецької районної державної адміністрації № 74 від 21 лютого 2018 року (а.с. 12), прийнятого на підставі повідомлення головного лікаря КУ «Мурованокуриловецький районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» № 179 від 21 лютого 2018 року (а.с. 10), малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 негайно відібрано у матері та тимчасово влаштовано до КУ «Мурованокуриловецька ЛПЛ» (а.с. 13). В подальшому на підставі клопотання начальника служби у справах дітей Мурованокуриловецької РДА № 01-17/54 від 05.03.2018 (а.с. 85) та направлення начальника служби у справах дітей Вінницької облдержадміністрації № 01-19/365 від 05.03.2018 (а.с. 86) малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було прийнято до Вінницького обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей (а.с. 33, 87).

Таким чином, на підставі перерахованих вище документів можна зробити висновок, що вилучення малолітніх дітей із сімї (їх відібрання від матері) було здійснено у звязку з тим, що їх матір відмовилася від госпіталізації дітей 20 лютого 2018 року, та з метою недопущення загрози життю та здоровю малолітніх дітей.

Однак, суд прийшов до висновку, що такі крайні і виключні заходи захисту прав дітей були застосовані без достатніх на те підстав.

Так, з пояснень ОСОБА_3, вбачається, що вона з 17 до 21 лютого 2018 рокуопікувалася здоровям своїх малолітніх дітей, вживала всіх необхідних заходів щодо надання медичної допомоги своїм дітям, викликала сімейного лікаря додому, зверталася до лікувального закладу, лікувала дітей дома самостійно за призначеннями лікаря, що не суперечить правам та інтересам дітей чи законодавству, практикується лікарями.

Крім того, позивачем до суду не надано жодного медичного документа (висновку) як доказу, який доводив би, що правобічна пневмонія чи ГРВІ з гіпертермічним синдромом у дітей відповідача складали загрозу їх життю. Слід також врахувати, що час захворювання дітей ОСОБА_3 і їх діагнози співпали з часом простудних та інфекційних захворювань серед дітей селища, що призвело до оголошення карантину в навчальних закладах із 26 лютого 2018 року.

Допитані в судовому засіданні як свідки ОСОБА_17 - вихователь ДНЗ № 1 «Дзвіночок» смт Муровані Курилівці та ОСОБА_18 - вчитель ЗОШ 1-3 ступенів № 2 смт Муровані Курилівці суду пояснили, що діти відповідача завжди своєчасно відвідували навчальні і виховні заклади, мали охайний зовнішній вигляд, не відрізнялися від інших дітей ні поведінкою, ні зовнішнім виглядом, ні наявністю навчального приладдя, ні станом здоровя. Свідки відмітили, що мати дуже уважна до стану здоровя своїх дітей, належно виконує свої батьківські обовязки, а діти мають дуже тісний звязок з нею.

Виключно позитивно охарактеризували в судовому засіданні відповідача ОСОБА_3 її сусіди ОСОБА_14 та ОСОБА_16. Ці свідки суду пояснили, що відповідач дуже відповідально відноситься до виконання своїх батьківських обовязків, що вона, виходячи зі своїх матеріальних статків, доволі гарно одягає, взуває, годує своїх дітей, вона слідкує за їх розвитком, навчанням, здоровям.

В той же час допитана судом свідок ОСОБА_19 (сусідка) пояснила, що ОСОБА_3 проявляє байдужість до належного забезпечення та утримання своїх дітей, завжди розраховує лише на сторонню допомогу (небайдужі люди забезпечують дітей одягом, взуттям, посудом і т.п.). В той же час свідок ОСОБА_19 заявила, що в даний час не спілкується із сімєю ОСОБА_3, оскільки ті звинуватили її в тому, що через неї у них забрали дітей. Таким чином, суд із певною критичністю відноситься до її показань щодо відсутності належного утримання дітей з боку ОСОБА_3

Допитаний судом за клопотанням позивача ОСОБА_20 дав суду пояснення про те, що матір ОСОБА_3 із січня до квітня 2017 року доглядала його паралізовану матір. ОСОБА_3 без його згоди три дні ночувала в будинку його матері, сусіди розповідали, що носила звідти харчі до себе додому. Суд вважає, що пояснення цього свідка не мають значення для справи, що є предметом цього розгляду, оскільки, по-перше, не підтвердженні належними доказами (ґрунтуються на слухах), по-друге, не характеризують ОСОБА_3 як матір.

Малолітні діти є особливою категорією населення, яка характеризується соціальною вразливістю та неспроможністю внаслідок власного віку звернутися до суду з метою реалізації процесуального права.

Як випливає із вимог Конвенції «Про права дитини» та Закону України «Про охорону дитинства», дитинство перебуває в Україні під особливою охороною.

Позивач наданими суду доказами та своїми поясненнями у судовому засіданні намагався довести, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обовязків по вихованню та утриманню своїх дітей, в результаті чого діти позбавлені її батьківської опіки, любові і турботи.

Так, на ствердження своєї позиції позивачем разом з позовом до суду подано клопотання директора Мурованокуриловецької ЗОСШ-інтернат 1-3 ступенів № 01-56/61 від 21 лютого 2018 року (а.с. 15) про перевірку спроможності ОСОБА_3 виконувати материнські обовязки. Суд не бере до уваги такий доказ оскільки викладені у ньому факти не відповідають дійсності (дитина ОСОБА_5 поступила до школи 08.02.2018 року, а із сімї була вилучена в лікарню, а потім - в Центр 21.02.2018, таким чином директору школи не могли бути відомі факти відмови матері дитини від участі у святкуваннях Дня ОСОБА_21, ОСОБА_22, 8 Березня, оскільки вони не існували), а також містять інформацію, яка є конфіденційною (щодо перебування сімї в Козятинському обласному соціальному центрі матері і дитини, щодо лікування в психоневрологічній лікарні) і не могла бути відома директору школи.

Із довідки-характеристики виконкому Мурованокуриловецької селищної ради (а.с. 17) слідує, що на засіданнях опікунської ради впродовж 2016-2017 років неодноразово розглядалися питання щодо неналежного виконання ОСОБА_3 своїх батьківських обовязків, однак, представник цього органу в судовому засіданні не міг згадати ні дати таких засідань, ні рішення, які були прийняті за результатами таких розглядів, а сама ОСОБА_3 заявила, що її жодного разу селищна рада не викликала на засідання (крім, коли за її клопотанням її з дітьми направили в Козятинський центр), не повідомляли, що щодо неї приймалися якісь рішення.

Суд не може сприймати ці докази як беззаперечні, оскільки вони швидше свідчать про бажання будь-яким способом виконати завдання по вилученню дітей сімї та виправдати таке втручання у життя відповідача та її малолітніх дітей, але ніяким чином не сприяють захисту прав дитини.

Так, відповідно до статей 1 і 2 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» служба у справах дітей та інші відповідні структурні підрозділи райдержадміністрації і селищної ради зобовязані здійснювати соціальний захист дітей, який включає комплекс заходів і засобів соціально-економічного та правового характеру, здійснення яких покладається на суб'єктів, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, щодо забезпечення прав дітей на життя, розвиток, виховання, освіту, медичне обслуговування, надання матеріальної підтримки.

Всупереч таким своїм завданням Служба у справах дітей Мурованокуриловецької РДА без належного обґрунтування і перевірки фактів впродовж одного робочого дня 21 лютого 2018 року (так вбачається із документів) примусово вилучила малолітніх дітей із сімї в лікарню, а в подальшому, без достатніх підстав, в тому числі хвору дитину ОСОБА_5 (а.с. 35), - помістили їх до реабілітаційного центру, розлучивши з матірю.

В той же час, за приписами ч. 2 ст. 170 СК України, лише у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. Крім того, відповідно до абзацу другого цієї норми, у такому разі орган опіки та піклування зобов'язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Позивачем ця вимога закону не виконана, позов до суду подано лише 20 березня 2018 року, через місяць після відібрання дітей.

У п. 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права. Слід зауважити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року, зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (рішення Європейського Суду у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

За приписами ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Відповідно до п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України, підставою для позбавлення батьківських прав, а, отже, і для відібрання дітей, можуть бути: ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоке доводження з дитиною; якщо батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; якщо батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Судом в цій справі не встановлено жодної із підстав, визначених п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Письмові докази, які надані позивачем, свідчать про наявність складних життєвих обставин у сімї відповідача, проте стверджувати на підставі даних доказів, що ці умови створюють небезпеку для життя і здоров'я нема підстав. Твердження позивача про нехтування з боку ОСОБА_3 обовязком піклуватися про здоровя дітей абсолютно не підтверджено в судовому засіданні та спростовано поясненнями сусідів, вихователя, вчителя.

З огляду на наведені обставини, враховуючи, відсутність доказів про загрозу здоровю, життю або психічному стану дітей під час проживання з матірю, враховуючи охоронювані Конституцією України інтереси дитини та її права на проживання, утримання і вихованні в сімї, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 150, 152, 155, 164, 170 СК України, ст.ст. 2, 12, 13, 76-81, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Службі у справах дітей Мурованокуриловецької районної державної адміністрації відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_3 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до апеляційного суду Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: _____________

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 23 червня 2018 року.