ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4149/14-ц
Провадження № 2/210/95/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"30" травня 2018 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,

за участі секретаря судового засідання: Реви К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, без участі сторін, та без фіксування судового засідання звукозаписувальним пристроєм, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_5 про визнання договорів поруки та зобовязань за договорами поруки припиненими, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_5 про визнання договорів поруки та зобовязань за договорами поруки припиненими. Позовні вимоги було уточнено.

В обґрунтування уточнених позовних вимог посилаються на те, що 09 жовтня 2008 року ОСОБА_5 уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір №343 - МК, згідно якого ОСОБА_4 надав йому строковий кредит у сумі 120034,00грн. на строк 05 років з 09 жовтня 2008 року по 09 жовтня 2013 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 25,5% річних для придбання мікроавтобусу Рута 20. Згідно Договору застави рухомого майна №343 - МК -1, укладеного 09 жовтня 2008 року між ОСОБА_5 та Банком, останнім передано у заставу рухоме майно автобус Д, марки Рута - 20, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1. Відповідно до договору поруки № 343 - МК/2 від 09 жовтня 2008 року поручителем по укладеному кредитному договору є ОСОБА_3, а відповідно до договору поруки № 343 - МК/3 від 09 жовтня 2008 року поручителем є ОСОБА_2 Через наявності певних спірних проблем з банком, ПАТ КБ «ПриватБанк» витребував у нього і він 09 вересня 2009 року передав заставлений за договором автобус Банку у заклад згідно з відповідним актом. Рішенням апеляційного суду від 26 квітня 2012 року та додатковим рішенням від 03 травня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет застави. Однак, 02 липня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повторно звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення заборгованості всієї суми з ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Вважають, що договір поруки припинено з наступних підстав. Із договору поруки №343-МК/2, №343-МК/3 від 09 жовтня 2008 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється. Умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, тому що в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом 06 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимог до поручителя. До того ж, у зв'язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором банком на адресу позичальника та обох поручителів 22 лютого 2010 року було направлено листи з вимогами про дострокове погашення кредитної заборгованості у строк до 25 лютого 2010 року. Таким чином, своїми листами банк змінив строк виконання позичальником основного зобовязання у звязку з порушенням строку здійснення платежів, змінивши при цьому кінцеву дату погашення кредиту з 09 жовтня 2013 року (як передбачено договором від початку) на 25 лютого 2010 року. Зважаючи на вказане, у банка настає право вимоги виконання зобовязання від поручителів не з моменту закінчення строку дії договору, а починаючи з 26 лютого 2010 року протягом 06 місяців. Банк звернувся з позовом до поручителів лише 02 липня 2012 року, тобто вже завідомо після спливу 06 місяців, встановлених ч.4 ст.559 ЦК України, і саме тому вважають, що порука є припиненою в силу норм діючого законодавства. Крім того зазначили, що ОСОБА_4 скористався правом на повернення кредиту достроково та пред'явив позов до позичальника ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, який рішенням Апеляційного суду від 26 квітня 2012 року та додатковим рішенням від 03 травня 2012 року було задоволено. Вважають, що вказана обставина вплинула на початок перебігу строку, протягом якого банк мав право звернутися з відповідною вимогою щодо погашення заборгованості до поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_2, починаючи з 12 жовтня 2010 року протягом 06 місяців. Проте такої вимоги банком до поручителів заявлено не було. Позовна заява до суду була подана лише 02 липня 2012 року, тобто з істотним порушенням строків, визначених ст.559 ЦК України. Також посилаються на те, що слід звернути увагу, що п.12 Договору поруки №343-МК/2 та №343-МК/3 від 09 жовтня 2008 року передбачено 5-річний строк для звернення до суду з вимогою про захист порушеного права або законного інтересу, тобто за домовленістю сторін було збільшено строк позовної давності згідно з нормами ст.259 ЦК України. Таке право не оспорюється, проте збільшення строку позовної давності не є і не може бути тією обставиною, яка впливає на вирішення питання щодо наявності підстав для припинення правовідносин між сторонами на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, тобто припинення поруки. Тому просять суд визнати припиненими договір поруки №343-МК/2 від 09 жовтня 2008 року укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, й №343-МК/3 від 09 жовтня 2008 року укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 А також стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 23 лютого 2018 року судом вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_6 до суду не зявились. Представник позивачів надав заяву в якій просив перенести розгляд справи на іншу дату посилаючись на хворобу позивача ОСОБА_2 та зайнятість представника в іншому процесі. Суд, не вбачає підстав для її задоволення з огляду на те, що відповідно до ст.275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. До того ж, представник позивачів надав суду дві копії медичних довідок на імя ОСОБА_2, одна з яких взагалі без дати, а друга датована 27 квітня 2018 року, тоді як справа має слухатись 30 травня 2018 року. Відомості про те, що остання перебуває на лікуванні саме в час розгляду справи суду не надані. Що ж, стосується зайнятості представника позивача в іншому судовому засіданні, то в підтвердження цього, доказів суду взагалі не надано. Крім того, в матеріалах справи наявна значна кількість заяв про відкладення розгляду справи зі сторони позивачів та їх представника, що дає суду підстави вважати зловживання позивачами та їх представником своїм правом, навмисно затягуючи розгляд даної справи. Також суд взяв до уваги те, що сторони вже надавали пояснення в судових засіданнях, надали докази по справі, не розглянуті клопотання судом відсутні, представником відповідача надано заперечення з якими позивачі та їх представник ознайомлені.

Представник відповідача ОСОБА_7 до судового засідання не зявився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив суд відмовити в задоволенні позову. Крім того, посилався на заперечення та наполягав взяти їх до уваги під час ухвалення рішення. В запереченнях представник відповідача зазначив, що дійсно 09 жовтня 2008 року між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладеного кредитний договір, та договір застави. Крім того, 09 жовтня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 та ОСОБА_8 було укладеного договори поруки. Банк свої умови виконав належним чином, однак ОСОБА_5 їх не виконав. В наслідок чого, ПАТ КБ «ПриватБак» звернулось до суду, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2012 року, звернено стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором. Також, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року, стягнуто заборгованість за Кредитним договором з ОСОБА_5В та поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Крім цього, зазначеним рішенням з ОСОБА_5 стягнуто штрафні санкції за порушення вимог договору застави. Таким чином, позовні вимоги Позивачів щодо визнання договорів поруки та зобов'язань за договорами поруки припиненими спростовуються судовими рішеннями, які набрали законної сили, якими підтверджено обов'язок поручителів відповідати перед кредитором боржника за порушення останнім зобов'язання. До того ж зазначено, що згідно позову про визнання договорів поруки та зобов'язань за договорами поруки припиненими, банк своїми вимогами до поручителів достроково погасити заборгованість за кредитом змінив кінцеву дату погашення кредиту з 09 жовтня 2013 року (як передбачено Кредитним договором) на 25 лютого 2010 року. Але вважає, що таке ствердження позивачів не відповідає дійсності та є помилковим, адже умови Кредитного договору щодо терміну його дії змінено не було. Також посилається на те, що п.1 Договорів поруки №343-МК/2, №343-МК/3 від 09 жовтня 2008 року передбачено надання поруки поручителем перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором, укладеним між банком та позичальником. Строк, розмір кредиту, цілі, відсотки, розмір кредиту на сплату страхових платежів, винагороду за надання фінансового інструменту, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості, відсотки за дострокове погашення кредиту за цим Договором зазначені у п.16 цього Договору. Щодо терміну дії Кредитного договору пунктом 16 Договорів поруки зазначено дату 09 жовтня 2013 року. Таким чином, жодні передбачені чинним законодавством підстави для задоволення позову та визнання договорів поруки та зобов'язань за договорами поруки припиненими відсутні.

Третя особа ОСОБА_5 до суду не зявився, причину неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджено письмовими матеріалами справи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 жовтня 2008 року між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» укладено кредитний договір №343 - МК, згідно якого ОСОБА_4 надав строковий кредит у сумі 120034,00грн. на строк 05 років з 09 жовтня 2008 року по 09 жовтня 2013 року включно з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 25,5% річних, для придбання мікроавтобусу Рута 20 (а.с.14-19, Том № 1).

В забезпечення зобовязань, між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» 09 жовтня 2008 року було укладено договір застави рухомого майна №343 - МК -1, відповідно якого передано у заставу рухоме майно автобус D, марки Рута - 20, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов 8351, об'єм двигуна 2464куб.см., що вбачається з рішення апеляційного суду (а.с.22-23, Том №1).

Згідно ст.572 ЦК України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.2 ст.589 ЦК України, за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду.

Відповідно рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2012 року та додаткового рішення від 03 травня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №343-МК від 09 жовтня 2008 року, яка станом на 16 квітня 2010 року становить 115889,40грн., звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль марки «Рута» - 20, 2008 року випуску, тип ТЗ: Автобус D, № кузова/шасі: 8351, реєстраційний номер: АЕ6020АА, що належить на праві власності ОСОБА_5, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ ОСОБА_4 «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, для здійснення продажу (а.с.22-23, 24, Том №1).

09 жовтня 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки №343-МК/2, також між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки №343-МК/3 за виконання ОСОБА_5 зобовязань за Кредитним договором №343-МК (а.с.10-11, 12-13).

За умовами п.2 Договорів поруки №343-МК/2 та №343-МК/3 поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Згідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Суд зазначає, що договорами поруки №343-МК/2 від 09 жовтня 2008 року укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк», та №343-МК/3 від 09 жовтня 2008 року укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в п.12 встановлено строк її припинення, а саме після закінчення 5-ти років, з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (а.с.10, 12, Том №1).

Як зазначено самими позивачами в позовній заяві, з позовом про дострокове стягнення заборгованості з ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 02 липня 2012 року, тобто без пропуску встановленого строку оскільки кредитним договором №343 - МК від 09 жовтня 2008 року установлено його дію до 09 жовтня 2013 року (а.с.2, 14, Том №1).

До того ж, як вбачається з заперечень представника відповідача рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 жовтня 2014 року з ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було стягнуто в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №343-МК від 09 жовтня 2008 року. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року вище зазначене рішення суду залишено без змін. Позивачем ОСОБА_2 на адресу суду було надано ухвалу Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, якою наведене вище рішення та ухвалу було скасовано та справу направлено на новий розгляд до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.172-178, Том №1).

Однак під час розгляду справи, суду стало відомо про те, що 28 лютого 2018 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалено рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_9 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №343 - МК від 09 жовтня 2008 року в розмірі 113876,29грн., а також стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №343 - МК від 09 жовтня 2008 року в розмірі 113876,29грн. Докази про оскарження даного рішення та його скасування позивачі та їх представник до суду не надавали.

Згідно ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обовязковим до виконання.

Згідно ч.1 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян.

Згідно із Рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

За наведеного вище, суд зауважує на те, що наведеними в рішенні договори поруки від 09 жовтня 2008 року чітко встановлюють строк припинення поруки «після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту», тобто підстави передбачені ч.4 ст.559 ЦК України для задоволення позову про визнання припиненими договори поруки, відсутні.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України встановлено імперативний обов'язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зокрема, згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Докази повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст.77-80 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Правова природа оцінки доказів полягає в зобов'язанні суду оцінити кожну обставину з позицій її первинності, тобто яка зі сторін спочатку висунула її в якості підстави для вимоги або заперечення, і, виходячи з цього, відносити до тягаря доказування позивача чи відповідача.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачами предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі та їх представник, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.129-1 Конституції України, ст.ст.553, 554, 559, 589 ЦК України, ст.ст.12, 13, 18, 76, 77, 80, 81, 82, 247, 279, 258, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні уточненого позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_5 про визнання договорів поруки та зобовязань за договорами поруки припиненими, - відмовити у повному обсязі.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивачі: ОСОБА_2, місце проживання: 50081, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, м-н. 5-й Зарічний, 57/65, ОСОБА_3, адреса проживання: 50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Глаголева, 16/41;

- відповідач: ПАТ КБ «ПриватБанк», юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд.№1Д;

- третя особа: ОСОБА_5, місце проживання: 50081, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, м-н. 5-й Зарічний, 57/65.

Суддя: Н. Ю. Вікторович