Справа № 583/3417/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Сидоренка Р.В.,

за участю секретаря Зубатової І.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в м. Охтирка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Надія» про визнання недійсним договору оренди,

ВСТАНОВИВ:

06 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,40 га в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Кардашівської сільської ради Охтирського району Сумської області. 25.05.2005 року між позивачем та ПСП «Надія» укладено договір оренди частини вказаної земельної ділянки площею 3,26 га, строком на 10 років. Після закінчення строку дії договору оренди відповідач повідомив позивача, що остання може у будь-який час отримати свою земельну ділянку в звязку із закінченням договору оренди, а до того часу підприємство буде сплачувати кошти за фактичне використання землі. У листопаді 2017 року ОСОБА_3 повідомила, що бажає самостійно обробляти належну їй земельну ділянку, а тому через свій похилий вік, попросила онука ОСОБА_4 обговорити із керівництвом ПСП «Надія» порядок повернення їй земельної ділянки. Як зясувалося в 2016 році між ОСОБА_3 та ПСП «Надія» було укладено договір оренди земельної ділянки, на підтвердження чого було надано два примірника договору оренди зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, ОСОБА_3 не укладала ніяких договорів із ПСП «Надія» та не мла наміру укладати. Крім того, примірники договорів не містили підпису позивача. Не підписувала вона також ніяких інших документів, які стосувалися її земельної ділянки. В звязку з чим, просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 2016 року про передачу ОСОБА_3 у оренду приватному сільськогосподарському підприємству «Надія» земельної ділянки площею 3,40 га, кадастровий номер :01:002:0658, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у 2016 році за №15673083.

Позивач ОСОБА_3 допитана як свідок пояснила, що у неї є земельний пай, яким займався її чоловік, після смерті якого вона передала земельну ділянку онуку, щоб той нею займався. Зазначила, що ніякого договору оренди земельної ділянки вона не укладала, ОСОБА_5 взагалі не знає. Довіреності вона також нікому не давала, від свого імені вчиняти дії не доручала, до неї ніхто не приходив з даного приводу, в тому числі і з сільської ради. Останній раз вона була в сільській раді коли одружувалася. Передавати земельну ділянку в оренду на багато років вона не бажала, оскільки хоче щоб земельна ділянка дісталася її онуку ОСОБА_4 Плату за землю може онук отримував, може і її чоловік ще за життя, останній помер півроку тому.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Зазначив, що строк дії попереднього договору оренди землі закінчився в 2015 року, наміру продовжувати дію останнього позивач не мала. Позивач підписувала довіреність лише на імя свого чоловіка, ще за його життя, щоб він мав право отримувати на пошті пенсію. В довіреності на яку посилається відповідач, не зазначено про те, що позивач довіряє ОСОБА_6 підписувати договори оренди. Крім того, ОСОБА_3 83 роки, з будинку вона не виходе близько 10 років. Дійсно онук позивачки після закінчення дії попереднього договору отримував плату за землю як натурою, так і грішми. Однак це стороною позивача розумілось як плата за тимчасове фактичне користування земельною ділянкою, а не відповідно до договору оренди.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, надав відзив на позовну заяву. В якій зазначив, що 25.05.2005 року між ОСОБА_3 та ПСП «Надія» укладено договір оренди землі, строком на 10 років. 20.04.2015 року ОСОБА_3 виждала довіреність на імя ОСОБА_6 з правом представляти інтереси в тому числі підприємствах і організаціях з правом розписуватися на документах. Відповідно до даної довіреності представником було переукладено договір оренди землі та зареєстровано в єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Правомірність і законність довіреності сторонами не оспорюється. В 2016, 2017 роках ПСП «Надія» виплачувало ОСОБА_3 орендну плату, що свідчить про визнання договірних відносин. Крім того, відповідач не отримував листів від позивача про намір самостійно обробляти належну їй земельну ділянку. Отже, зазначений правочин у подальшому був схвалений позивачкою шляхом фактичного вчинення дій, що свідчать про його визнання (отримання орендної плати). Звернув увагу на ст. 764 ЦК України, де зазначено, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Тому просить відмовити у позові про визнання недійсним договору оренди землі.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що позивач є його рідною бабусею. З нею він проживає близько 15 років. 26.08.2017 року помер дідусь чоловік бабусі ОСОБА_7 В звязку з тим, що він доглядає на нею, то остання надала дозвіл користуватися належною їй земельною ділянкою. З метою оформлення на себе земельної ділянки він разом із своїм товаришем ОСОБА_8 поїхав до сільської ради, однак там йому повідомили, що земельна ділянка здана в оренду ПСП «Надія». Звернувся з даного приводу до бабусі, і остання повідомила, що в оренду землю не давала та не мала такого наміру. Із ПСП «Надія» була лише домовленість, що вони тимчасово будуть користуватися її земельною ділянкою, а ті будуть їй плати за це. В ПСП «Надія» йому показали договір оренди землі ніби то укладений між ОСОБА_3 та ПСП «Надія», який не містив підпису бабусі. У 2016 році він дійсно отримував зерно в ПСП «Надія», а в 2017 році один пай брав грошима, в якості плати за тимчасове користування відповідачем земельною ділянкою бабусі. У відомості про отримання плати за землю стоять як його підписи, так і підпис його меншого брата. З приводу довіреності на імя ОСОБА_6 йому нічого не відомо, до сільської ради з метою оформлення довіреності він бабусю до сільської ради не возив.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що онук позивача його товариш. Восени 2017 року до нього звернувся ОСОБА_4 та повідомив, що бажає займатися землею, а саме бабусиним паєм, та прохав допомогти оформити йому документи на земельну ділянку. Він звернувся з даного приводу до сільської ради, де повідомили, що земельна ділянка із 2016 року перебуває в оренді у ПСП «Надія». Він разом із ОСОБА_4 поїхали до ПСП «Надія» де їм показали примірник договору оренди землі датований липнем 2016 року, однак договір мав лише підпис директора та не мав підпису ОСОБА_3 На запитання яким чином був укладений договір, відповідач показав довіреність від ОСОБА_3 видану на чиєсь імя.

Заслухавши думку учасників судового процесу, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ №736279 належить земельна ділянка площею 3,40 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Кардашівської сільської ради Охтирського району (а.с. 7).

25 травня 2005 року між ОСОБА_3 та Приватним сільськогосподарським товариством «Надія» в особі директора ОСОБА_5 укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,26 га сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Кардашівської сільської ради Охтирського району, строком на 10 років (а.с. 8).

22 квітня 2015 року від імені ОСОБА_3 видано довіреність на імя ОСОБА_6, посвідчену секретарем Кардашівської сільської ради Охтирського району, згідно якої ОСОБА_3 надала ОСОБА_6 право, зокрема, замовляти від її імені документи, заяви, отримувати необхідні довідки та документи, розписуватися за неї і виконувати всі інші дії, повязані з виконанням цього доручення (а.с. 34). Доказів нікчемності зазначеного правочину суду не надано.

Як вбачається із договору №б/н оренди землі від 18.04.2016 року між ОСОБА_3 від імені якої згідно довіреності діяла ОСОБА_6 та ПСП «Надія» в особі ОСОБА_5 укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,2599 га сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Кардашівської сільської ради Охтирського району (а.с.60-61, 62).

За правовою природою сторони уклали договір оренди землі - строкового платного володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним та Цивільним кодексами України, Законами України «Про оренду землі», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно ст. 90 Земельного кодексу України, власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду.

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громади і юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки із орендарем.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст. 93 ЗК України).

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про оренду землі», спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 236 Цивільного кодексу України, правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно ст. 16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Згідно ст. 35 Закону України «Про оренду землі», спори повязані з орендою землі вирішуються в судовому порядку.

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зокрема п. 8 розяснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19, цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

З наданого представником відповідача договору оренди землі №б/н від 18.04.2016 року, вбачається, що укладений між ОСОБА_3 та ПСП «Надія» договір оренди землі, був підписаний ОСОБА_6, яка згідно довіреності діяла від імені та в інтересах ОСОБА_3

При цьому, як вбачається із тексту довіреності, посвідченої 22.02.2015 року секретарем Кардашівської сільської ради Охтирського району, ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_6 представляти її інтереси в усіх державних, громадських та інших установах, органах нотаріату, підприємствах та організаціях, незалежно від підпорядкування та форми власності та вирішення будь-яких питань в цих та інших органах, в Комунальному підприємстві «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації» по питаннях отримання документів на її імя, та реєстрації цих документів в установленому законом порядку; отримати на її імя витяг з реєстру на нерухоме майно в КП «Охтирське МБТІ»; представляти її інтереси в усіх державних та не державних установах, адміністративних органах кооперативних, громадських, приватних організаціях, в органах прокуратури, внутрішніх справ. Для чого вона надає їй право замовляти від її імені документи, заяви, отримувати необхідні довідки та документи, розписуватися за неї і виконувати всі інші дії, повязані з виконанням цього доручення.

Тобто, аналізуючи зміст даної довіреності можна зробити висновок, що ОСОБА_3 не надавала ОСОБА_6 укладати від її імені будь-які договори, в тому числі і договори оренди землі.

В звязку з чим доводи представника відповідача про те, що довіреність передбачає право повіреного підписувати всі документи і представляти інтереси в усіх державних і недержавних органах, а також підприємствах, установах, організаціях, що свідчить про право ОСОБА_6 укладати від імені ОСОБА_3 договір оренди землі не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються самою ж довіреністю.

Крім того, факт небажання позивача передавати земельну ділянку в оренду відповідачу підтверджується поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні, так і поясненнями самої ОСОБА_3, допитаної як свідка.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України в постанові від 25.12.2013 року по справі № 6-118цс13 відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, а саме: обов'язкову наявність в договорі певних істотних умов та обов'язкову державну реєстрацію цих договорів, суд вважає, що відсутність особистого підпису сторони в договорі оренди землі свідчить про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені Законом.

За таких обставин, суд вважає доведеним, що під час укладання договору оренди землі текст договору було підписано від імені позивача сторонньою особою, яка не мала належних повноважень на вчинення такої дії. А тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що є підставою, передбаченою ст. 15 Закону України «Про оренду землі», для визнання спірного договору недійсним.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як власник вищевказаної земельної ділянки ОСОБА_3 має право та бажає самостійно вирішувати як розпоряджатися належним їй правом власності, а у зв'язку з обмеженням відповідачем її права власності на земельні ділянки, таке право підлягає захисту, оскільки вона не проявляла своєї волі на укладання договору оренди землі від 18.04.2016 року не підписувала його, не уповноважувала будь-кого на його укладання.

Суд не бере до уваги доводи представника відповідача, що відповідно до умов договору оренди ОСОБА_3 отримала орендну плату в 2016 році озиму пшеницю, соняшник, кукурудзу, в 2017 році орендну плату у грошовій формі у розмірі 6214,73 грн., що свідчить про схвалення позивачем договору оренди.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Так, як вбачається із наданих відомостей про отримання орендної плати за 2016-2017 роки, підписи позивача про отримання орендної плати відсутні.

Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_4 він разом зі своїм меншим братом отримували від ПСП «Надію» продукцію та кошти, в якості плати за тимчасове користування відповідачем належною позивачу земельною ділянкою, а не як плату за її оренду згідно продовженого договору. Як було зясовано із пояснень самої позивачки вона взагалі не була обізнана із змістом підписаного договору (його істотними умовами) і будь-якого схвалення подаль9шого продовження його дії з її боку не було. Суд вважає, що отримання онуками позивача від ПСП «Надія» плати за користування земельною ділянкою, яке здійснювалось відповідачем без належної правової підстави не вказує на волевиявлення позивача на укладення (продовження) договору оренди земельної ділянки 18.04.2016 року.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про доведеність позовних вимог позивача, тому вони підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову судовий збір та інші витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому з ПСП «Надія» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір в розмірі 640,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 13, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір оренди землі укладений 18 квітня 2016 року між ОСОБА_3 та Приватним сільськогосподарським підприємством «Надія» в особі ОСОБА_5 який діє на підставі статуту, зареєстрований 29.07.2016 року в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №15673083.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Надія» (місцезнаходження юридичної особи: 42760, Сумська область, Охтирський район, с. Підлозіївка, вул. Підлозіївська, 30, ) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) в рахунок відшкодування судових витрат 640 грн. (шістсот сорок).

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Сумської області шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.В. Сидоренко