Єдиний унікальний номер 235/6345/17 Номер провадження 22-ц/775/543/2018
Єдиний унікальний номер 235/6345/17
Номер провадження 22-ц/775/543/2018 Доповідач Хейло Я.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Хейло Я.В.

суддів: Жданової В.С., Мірути О.А.

за участю секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (справа № 235/6345/17, головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_2), -

ВСТАНОВИВ:

Позвач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог зазначав, що відповідно до укладеного договору б/н від 27.06.2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 32159, 95 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 2467,05 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 27685,28 грн, штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1507,62 грн.

Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 27.06.2013 року у розмірі 32159,95 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 27.06.2013 року у розмірі 31152,33 грн.. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2018 року та відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, а саме ст. 206 ЦПК України з огляду на те, що незважаючи на часткове визнання позовних вимог представником відповідача, якщо таке визнання суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Крім того, вважає, що Банком пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з зазначеним позовом та відповідно до п.7 ч.11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 року №10-70/0/4-13 «Про окремі питання застосування строків позовної давності» суд першої інстанції має застосувати позовну давність незалежно від заяви сторони у спорі.

Відповідач вважає, що відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності для позивача почався з дня останньої сплати кредиту у квітні 2014 року, договір про збільшення строку позовної давності не укладався.

Також відповідач звертає увагу на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції суд надав її представнику заяву на підпис про часткове визнання позовних вимог, але не роз'яснив її зміст та наслідки.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення позивачем 6 березня 2018 року отримано копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у даній справі та копію апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу позивач не надав.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду у справі з ціною позову 32159,95 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ПриватБанк» суд виходив із того, що між сторонами 27 червня 2013 року був укладений кредитний договір, за яким ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі у розмірі 2600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном строку повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, у зв'язку із чим станом на 30.09.2017 року утворилась заборгованість в сумі 32159,95 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 2 467,05 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 27685,28 грн., штрафу 500,00 грн. та 1507,62 грн.

Враховуючи, що у судовому засіданні представник відповідача частково визнала позовні вимоги, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог Банку, стягнув заборгованість у загальному розмірі 31152,33 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту та відсотками, відмовив при цьому у стягненні штрафів.

При розгляді справи судом встановлено, що 27 червня 2013 року був укладений кредитний договір, за яким ОСОБА_1 отримала в ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 2600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном строку повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, у зв'язку із чим станом на 30.09.2017 року утворилась заборгованість в сумі 32159,95 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 2 467,05 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 27685,28 грн., штрафу 500,00 грн. та 1507,62 грн.(а.с.2-6).

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи 18.01.2018 року представником відповідача ОСОБА_3, яка представляла інтереси ОСОБА_1 на підставі довіреності від 26.12.2017 року, посвідченої секретарем Шевченківської селищної ради м.Покровська Донецької області , остання зазначила, що визнає позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» частково, за виключенням штрафних санкцій.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що суд, зберігаючи об'єктивність та неупередженість роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу у реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Ст.206 ЦПК України передбачає, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це у заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалюю рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Зі справи вбачається, що ці вимоги закону судом виконані не були, що призвело до порушення прав відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.06.2013 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» у якій висловила свою згоду, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта та Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею та Банком договір про надання банківських послуг. У заяві зазначено, що вона ознайомилася з вказаними Умовами і Правилами, а також Тарифами банка, які були надані їй у письмовому вигляді. До цієї Заяви додана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду (а. с. 5-6).

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як передбачено ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст. 639 ЦК України).

Пунктами 2.1.1.2.1, 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256, передбачено, що Банк видає Клієнту Картку, вид якою визначений в Пам'ятці Клієнта/Доводці про умови кредитування та Заяві, підписанням якої Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Кредитний ліміт картки встановлюється за рішенням Банку.

Підписання цього Договору є прямою та беззаперечною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. (п. 2.1.1.2.4).

Картка діє до останнього дня місяця, вказаного на лицевій стороні картки, включно. (п. 2.1.1.2.11).

Відповідно до п. 2.1.1.12.6 за користування кредитом Банк нараховує проценти у розмірах, встановлених Тарифами Банку із розрахунку 360 календарних днів у році.

Згідно п. 2.1.1.12.8 Банк стягує комісію за обслуговування, сплата якої здійснюється відповідно до п. 2.1.1.3.3 Умов та Правил (за Тарифами Банку).

Відповідальність позичальника за неналежне виконання зобов'язань встановлена пп. 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.6.3 та 2.1.1.12.7.4 (з посиланням на Довідку про умови кредитування).

В Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з базовою процентною ставкою за кредитом - 2,5% в місяць визначений розмір пені (пеня (1) та пеня (2), де пеня (1) = базова процентна ставка за договором/30 - нараховуються за кожен день прострочення; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. за місяць), а також - штрафу за порушення термінів по будь-якому грошовому зобов'язанню - 500 грн. + 5% від суми позову (п. 1.1.5.32 Умов та Правил).Оскільки базові відсоткова ставка за кредитом складає 2,5 % у місяць , річна ставка складає 2,5% * на 12 місяців = 30 % (як і було зазначено позивачем у позові).

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст. 1054 ЦК України.

Згідно із частиною 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, саме такий договір приєднання і був укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем.

Так, в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 27.06.2013 року відповідач ОСОБА_1 своїм підписом погодилась з тим, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 5).

Згідно розділу 2.1.1 «Кредитні карти» Умов та правил надання банківських послуг, які затверджені наказом голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» № СП-2010-256 від 06.03.2010 року (далі Умови), для надання послуг Банк видає Клієнту Карту, вид якої визначений в Пам'ятці клієнта (Довідка про умови кредитування) та Заяві, підписанням якої Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання Карти зазначена в Заяві (п. 2.1.1.2.1) (а.с. 7-30).

При розгляді справи судом встановлено, що відповідачу 27.06.2013 року за договором від 27.06.2013 року була видана картка № 42489 з терміном дії до 03/16.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, згідно якої були передбачені наступні умови кредитування: тип кредитної лінії - поновлювана, пільговий період (нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01% річних) - 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення заборгованості до 25 числа місяця наступного за датою виникнення заборгованості), валюта картрахунку - UAH, базова процентна ставка на місяць (нараховується на залишок не простроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік) - 2,5%, розмір щомісячних платежів (включаючи плату за користування кредитними коштами у звітному періоді) - 7,0% від заборгованості, але не менш 50 грн. та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця наступного за звітним (а.с. 7).

Згідно п. 2.1.1.2.3 Умов після отримання Банком від Клієнта необхідних документів та Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банка, і Клієнт дає право Банку в будь-який час змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

По карті ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт у сумі 2600 гривень.

Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов Клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, по перевищенню платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1.1.12.4 Умов строки та порядок погашення за кредитом (кредитний ліміт) по кредитним картам з встановленим мінімальним обов'язковим платежем, а також овердрафта, який виник за такими картами, наведений в Пам'ятці клієнта (Довідці про умови кредитування), яка є невід'ємною частиною Договору та встановлюються цим пунктом. Платіж включає плату за користування Кредитом, передбачену Тарифами, та частку заборгованості за кредитом (а.с. 8-31).

Згідно витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» відповідач мав щомісяця до 25 числа місяця наступного за звітним сплачувати 7,0% від заборгованості, включаючи плату за використання кредитними коштами у звітному періоді, але не менш 50 грн. та не більше залишку заборгованості (а.с. 6).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно розрахунку заборгованості за договором від 27.06.2013 року станом на 30.09.2017 року за період з 27.06.2013 року по 30.09.2017 року відповідач останній раз поповнювала карту 26.04.2014 року, з цього часу свої зобов'язання щодо щомісячного погашення кредиту не виконує (а.с.4).

Відповідно до ст. 610 ЦПК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є порушенням зобов'язання.

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов в разі невиконання зобов'язань за Договором на вимогу Банку Клієнт зобов'язаний виконати зобов'язання по поверненню Кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафта), оплаті винагороди Банку (а.с. 8 - 31).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 27.06.2013 р. станом на 30.09.2017 року складає: заборгованість за кредитом - 2467,05 грн., заборгованість за процентами - 27685,28 грн. (а.с. 4).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до п. 2.1.1.2.11 Умов карта діє до останнього дня місяця зазначеного на лицевій стороні Карти, включно (а.с. 8 - 31).

Як зазначено в правових позиціях Верховного Суду України, які викладені в постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14, від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14, від 1.10.2014 року у справі № 134 цс14, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача в тієї частині , що позовну давність для стягнення заборгованості по сплаті щомісячних платежів слід відховувати з моменту останнього погашення, тобто з квітня 2014 року, проте що стосується тіла кредиту, то після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Проте, суд не может прийняти до уваги доводи апеляційної скарги щодо застосування судом строку позовної давності незалежно від заяви виходячи з наступного.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульоване із застосуванням слова «лише» (синонім «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави стверджувати, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі суд не застосовує позовної давності.

Тобто цією нормою встановлено суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачено випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, положення про позовну давність є диспозитивними, а не імперативними в застосуванні.

Отже, без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Тому суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Суд не може прийняти до уваги посилання відповідача на лист ВССУ від 16.01.2013 року, оскільки він не є джерелом права.

А що стосується посилання відповідача на ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», то при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суд виходить з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність.

Оскільки за умовами договору погашення кредиту позичальник ОСОБА_1 мала здійснювати частинами (7% від заборгованості, включаючи плату за користування кредитними коштами у звітному періоді) до 25 числа кожного місяця наступного за звітним, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 була видана карта номер НОМЕР_1 зі строком дії до 03/16 , яка була перевипущена за номером НОМЕР_2 зі строком дії до 04/17.

Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов строк позовної давності щодо вимог Банку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років (а.с. 7 - 31).

Відповідно до частини 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Проте згідно правової позиції, яка висловлена в постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.02.2015 року у справі № 6-240цс14, від 10.06.2015 року у справі № 6-698цс15, відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідач їх не підписував.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 11.03.2015 року у справі № 6-16цс15 щодо застосування у подібних правовідносинах норм статті 207, частини першої статті 628, частини першої статті 638, частини першої статті 1055 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Враховуючи, що в анкеті - заяві ОСОБА_1 (а.с. 5) та довідці про умови кредитування (а.с. 6) домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, не можна вважати, що між сторонами в передбаченій законом письмовій формі досягнута домовленість про збільшення позовної давності щодо вимог Банку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки ¬ пені, штрафів, витрат Банку до 50 років.Отже, слід вважати по цій справі встановлено загальний строк позовної давності - три роки.

Проте оскільки, відповідно до вимог чинного законодавства відповідач при розгляді справи у суді першої інстанції про застосування строку позовної давності до ухвалення судового рішення у будь-якій формі заяву не подала підстави для застосування позовної давності у даному спорі відсутні.

Апеляційний суд на стадії апеляційного провадження прийняти заяву про застосування строку позовної давності та застосувати її повноважень не має.

Враховуючи ці обставини, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2467,05 грн.

Що стосується вимог Банку про стягнення відсотків за користування кредитними коштами за період з 27.06.2013 року по 30.09.2017 року , то апеляційний суд в цієї частині не може погодитися з висновками суду першої інстанції.

Перевіряючи розрахунок заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів за період з 27.06.2013 року по 30.09.2017 року апеляційним судом встановлено, що за цей період відповідачу проценти за користування кредитом нараховувалися наступним чином: в період з червня 2013 року по серпень 2014 року включно, виходячи з процентної ставки 30,00% річних (щомісячна 2,5%), з вересня 2014 року по березень 2015 року - 34,80% річних, з квітня 2015 року - 43,20% річних (а.с. 4-5).

Перевіряючи законність підвищення позивачем процентної ставки за користування кредитом, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно п. 1.1.3.2.3 Умов Банк має право здійснювати зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш, як за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема, у виписці по Картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів Банк не отримав повідомлення від Клієнта про незгоду із змінами, вважається, що Клієнт прийняв нові умови (а.с. 7 - 31).

Відповідно до наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» № 906 СП-2014-6915682 від 18.08.2014 року з 01.09.2014 року актуалізовані тарифи, зокрема, по карті Універсальна: трати клієнтів з 01.09.2014 року - 2,9%; трати клієнтів до 01.09.2014 року - 2,5%; по всім тратам, які здійснені до 01.09.2014 року проценти будуть нараховуватися по старій ставці до повного погашення заборгованості по цим тратам.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач кредитною карткою починаючи з квітня 2014 року не користується, будь-яких грошових витрат, операцій не здійснювала, а тому підстави для нарахування їй з 01.09.2014 року процентів за користування кредитом в розмірі 2,9% на місяць (34,80% на рік), а з 01.04.2015 року - 3,6% на місяць (43,20% на рік) відсутні. Отже, при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати первинно встановлену в договорі процентну ставку 2,5% щомісяця, що складає 30,00% річних.

Відповідно до п. 2.1.1.12.4 Умов строки та порядок погашення за Кредитом (кредитний ліміт) за кредитними картами з встановленим Мінімальним обов'язковим платежем, а також Овердрафта, який виник по таким Картам, наведений в Пам'ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування, яка є невід'ємною частиною Договору. Платіж включає плату за користування Кредитом,передбачену Тарифами, та частку заборгованості за Кредитом (а.с. 7 - 31).

Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Умов за користування Кредитом та Овердрафтом Банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13 (а.с. 7 - 31).

Відповідно до п. 2.1.1.12.6.3, п. 2.1.1.12.7.3 Умов проценти за користування Кредитом (кредитним лімітом) та/або Овердрафтом нараховуються на дату їх сплати, передбачену п.2.1.1.12.4. та п. 2.1.1.12.5., при цьому проценти розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок Кредиту та/або Овердрафту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли Кредит (кредитний ліміт) та/або Овердрафт стають Простроченим кредитом (а.с. 7-31).

Згідно п.1.1.1 Умов Кредит - це розмір грошових коштів, наданих Банком Клієнту на строк, обумовлений в Договорі, на умовах платності та повернення (а.с. 7 - 31).

Тобто, відповідно до пунктів 2.1.1.12.6.3, 2.1.1.12.7.3 Умов проценти за користування Кредитом нараховуються за фактично витрачені в рахунок Кредиту кошти, що відповідає нормі частини 1 ст. 1048 ЦК України щодо одержання від позичальника процентів саме від суми позики.

Розрахунок відсотків проведених Банком з квітня 2014 року з урахуванням внесених змін до Умов та Тарифів в частині розрахунку процентів, які затверджені наказом № СП-2014-6635230 від 02.04.2014 року, згідно якого у разі виникнення прострочених зобов'язань проценти нараховуються у подвійному розмірі на всю суму заборгованості, зокрема: на поточну заборгованість (поточне тіло кредиту, нараховані відсотки та санкції попереднього місяця); на прострочену заборгованість (прострочене тіло кредиту, виставлені до сплати та не погашені проценти та санкції станом на перше число попереднього місяця), апеляційним судом не враховуються з наступних причин По-перше, Банком не надано суду доказів виконання ним вимог п. 1.1.3.2.3 Умов щодо виконання ним свого обов'язку не менш, як за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема, у виписці по Картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9. Умов.

Будь-яких інших доказів щодо інформування позичальника про таку зміну до Умов та Тарифів в частині розрахунку процентів позивачем суду не надано.

Відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до частини 2 ст. 550 ЦК України проценти на неустойку не нараховуються.

Тобто, нарахування процентів, в тому числі на вже нараховані проценти та нараховані санкції, суперечить нормам ст. 536, ст. 1048 та ст. 550 ЦК України.

Виходячи з процентної ставки за весь час користування кредитом 30,00 % річних та кількості днів за період з 23.08.2013 року (початок нарахування відсотків) по 30.09.2017 року, яка складає 1497 днів, заборгованості за кредитом 2467,05 грн. та п. 2.1.1.12.6 Умов про нарахування процентів з розрахунку 360 календарних днів на рік, проценти за користування кредитом за період з 23.08.2013 року по 30.09.2017 року складають 3077,60 грн. (2467,05 грн. х 30,00% : 360 днів х 1497 днів).

Апеляційний суд вважає, що розрахунок заборгованості за процентами, який доданий позивачем до позовної заяви, не відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору, а саме, Довідці про умови кредитування та пунктам 2.1.1.12.6, 2.1.1.12.6.3, 2.1.1.12.6.4, 2.1.1.12.7.3 Умов, у зв'язку з чим апеляційним судом здійснено власний розрахунок, виходячи з Умов, які додані позивачем до позовної заяви.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає доведеним, що заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 27.06.2013 року складає 5544,65 грн., з яких: 2467,05 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3077,60 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Ст.141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір у розмірі 1600 гривень (а.с.1), вимоги Банку задоволенно частково на суму 5544,65грн., що складає 17% від заявлених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 272 грн.(1600/100*17%).

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є : неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає необхідним рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками в сумі 31152,33 грн. скасувати, ухвалити нове рішення в цієї частині. В частині розподілу судових витрат рішення суду першої інстанції слід змінити.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду від 18 січня 2018 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 31152,33 гривен скасувати, в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором без номера від 27.06.2013 року у розмірі 5544,65 (п'ять тисяч п'ятсот сорок чотирі ) гривні 65 коп., з яких: 2467,05 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3077,60 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 272 гривні на відшкодування понесених судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку відповідно до положень частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :