Справа № 346/4246/18
Провадження № 2/346/2028/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого- судді П»ятковського В.І.

за участю секретаря Іванишин Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с. Виноград по вул. Грушевського, 26, Коломийського району, Івано-Франківської області належав на праві власності колгоспному двору, головою якого була її бабуся, ОСОБА_4, згідно свідоцтва про право власності від 05 жовтня 1987 року за № 26.

Станом на 01 липня 1990 року у вищевказаному житловому будинку проживали: голова двору ОСОБА_4, її син ОСОБА_5, невістка ОСОБА_6 та онуки ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_2.

30 вересня 1990 року ОСОБА_4 померла, в зв»язку із чим відкрилася спадщина на її майно. Оскільки за життя спадкодавиця заповіту не склала, то спадщину фактично прийняв її син ОСОБА_5, так як на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавицею, однак свідоцтво про право власності на спірний будинок не отримав.

06 травня 2011 року померла ОСОБА_6, а 09 листопада 2014 року ОСОБА_5. За життя померлі заповітів не складали.

Позивачка будучи спадкоємицею першої черги після смерті батька, 07 березня 2018 року звернулася до державного нотаріуса Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не в змозі, оскільки спадкове майно зареєстроване за померлою головою колгоспного двору, іншим членам колгоспного двору частки у вищевказаному господарстві не виділялися, а тому право власності на частки інших померлих членів двору припинилося.

Просить суд визнати за нею право власності на зазначене спадкове майно.

Справу просить розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з»явились, подали до суду заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності, щодо задоволення позову не заперечують, від своїх часток в майні колгоспного двору відмовляються в користь позивачки.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пункт 1 ч.2ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідност. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с. Виноград по вул. Грушевського, 26, Коломийського району належав на праві власності колгоспному двору, головою якого була її бабуся, ОСОБА_4, згідно свідоцтва про право власності виданого виконкомом Коломийської районної Ради 05 жовтня 1987 року за № 26.

Станом на 01 липня 1990 року у житловому будинку проживали та були зареєстровані: ОСОБА_4, голова колгоспного двору, бабуся позивачки її син ОСОБА_5, батько позивачки, ОСОБА_6, матір позивачки та троє онуків ОСОБА_3 та ОСОБА_2, брати позивачки та сама позивачка, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Виноградської сільської ради Коломийського району від 18 червня 2018 року № 575.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після його припинення, мають ті члени двору, котрі станом до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Таким чином, оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_2, які набули право спільної сумісної власності на спірне будинковолодіння, то їх частки у вказаному майні рівні і кожному окремо не виділялися.

30 вересня 1990 року ОСОБА_4 померла, про що виконавчим комітетом Виноградської сільської ради Коломийського району, Івано-Франківської області 02 жовтня 1990 року складено відповідний актовий запис № 25.

Після її смерті відкрилась спадщина за законом на частку в майні колгоспного двору, яку прийняв син померлої ОСОБА_2, вступивши в управління спадковим майном, однак свідоцтва про право на частку в спірному будиноку не отримав.

Після реєстрації шлюбу, 03 березня 2005 року, позивачка змінила дошлюбне прізвище «Гураль» на прізвище чоловіка «Шляхова», про що було внесено відповідний актовий запис за №5.

06 травня 2011 року померла дружина ОСОБА_2, ОСОБА_6, про що виконкомом Виноградської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області того ж дня складено відповідний актовий запис за № 13 і оскільки ОСОБА_2 на день смерті постійно проживав із нею в одному господарстві, то фактично вважається таким, що прийняв спадщину після смерті дружини.

09 листопада 2014 року помер ОСОБА_2 про що виконавчим комітетом Виноградської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області 11 листопада 2014 року складено відповідний актовий запис за № 15.

Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частину спірного будинковолодіння. Спадкоємцями першої черги за законом були його діти, сторони по справі, однак оскільки на спадкове майно відповідачі не претендували, а ОСОБА_1 на день смерті батька проживала та здійснювала догляд за спірним господарством і після його смерті залишилася там проживати, то вона фактично прийняла спадщину, у зв»язку із чим стала фактично власницею спірного господарства.

Згідно поданої копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що позивачка 07 березня 2018 року, з метою оформлення спадщини після смерті спадкодавця звернулася до державного нотаріуса Першої Коломийської районної державної контори, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв»язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно зареєстровано лише за померлою головою колгоспного двору, частки членів колгоспного двору не виділено до дня смерті.

Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідачі по справі, на спадщину після смерті батька не претендують та не заперечують щодо визнання права власності на спадкове майно за позивачкою.

Відповідно до висновку про вартість майна від 05 липня 2018 року ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в с. Виноград, Коломийського району по вул.. Грушевського, 26, становить 91 477 грн.

Виходячи з того, що позивачка є спадкоємицею за законом на майно, яке належало спадкодавцю на праві власності у встановленому законом порядку і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, відповідачі не заперечують проти визнання права власності на спадкове майно, суд вважає за можливе визнати право власності на вказане спадкове майно шляхом задоволення позову.

На підставі наведеного та ст.ст. 346, 392, 1233, 1262, 1268, 1270 ЦК України, та роз"яснень постанови Пленуму Верховного Суду України за № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", керуючись ст.ст. 247 ч. 2, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на спадкове майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Виноград по вул. Грушевського, 26, Коломийського району, Івано - Франківської області.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 05 грудня 2018 року.

Суддя П'ятковський В. І.