Справа № 729/1352/17 Провадження № 22-ц/795/374/2018 Головуючий у I інстанції - Кузюра В. О. Доповідач - Лакіза Г. П.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Лакізи Г.П.,

суддів: Онищенко О.І., Скрипки А.А.,

секретар: Поклад Д.В.

за участі: представника позивача адвоката ОСОБА_2, представника відповідача адвоката ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області в складі судді Кузюри В.О. від 09 січня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно,

- третя особа без самостійних вимог - Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк",

У С Т А Н О В И В:

В грудні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину спадкового майна, яке залишилося після смерті її дочки - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач належним чином прийняла спадщину після померлої дочки, подавши так само як і відповідач письмову заяву до Першої Київської державної нотаріальної контори; нотаріусом була відкрита спадкова справа. Коли ж вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтв про право власності на спадкове майно, нотаріус надала їй постанови про неможливість видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки нею не надані правовстановлюючі документи на майно, належне на праві власності покійній ОСОБА_6

Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 09 січня 2018 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно визнано неподаною та повернуто позивачу разом з додатками.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Бобровицького районного суду 09 січня 2018 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною з підстав, передбачених п.п.1,3,4 ст. 379 ЦПК України.

ОСОБА_4 зазначає, що ухвалою суду від 14.12.2017 її позовну заяву було залишено без руху з тих підстав, що нею не достатньо обґрунтовано наявність цивільно-правового спору та не визначено і не надано доказів та обґрунтування вимог, оскільки відсутні дані щодо втрати оригіналів правовстановлюючих документів та відсутні дані щодо неможливості їх отримання на запит нотаріуса від юридичних і фізичних осіб, не надано доказів, що права позивача на спадщину оспорюються або не визнаються іншою особою. Проте, ст. 121 чинної на час подачі позову редакції ЦПК України, таких підстав залишення позовної заяви без руху не передбачала. З підстав ненадання доказів заява не може бути визнана неподаною та повернута.

Також ОСОБА_4 вказує, що висновок суду першої інстанції про те, що вона зміненою позовною заявою від 02.01.2018 року та клопотанням про витребування доказів не усунула недоліки позовної заяви, оскільки не підтвердила факт втрати правовстановлюючих документів та неможливість отримання дублікатів як нею самостійно так і нотаріусом, не відповідають фактичним обставинам справи. Позов нею подано не з підстав втрати оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_6, а з підстав того, що відповідач ОСОБА_5 не визнає та оспорює право власності ОСОБА_4 на 1/2 частину спадкового майна. Зробивши висновок про передчасність її звернення з позовом до суду за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтв про право на спадщину, суд не звернув увагу на те, що нотаріус своїми постановами відмовив їй у видачі цих свідоцтв, та обмежив її доступ до правосуддя.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу Бобровицького районного суду. від 09 січня 2018 року залишити без змін. ОСОБА_5 заперечує наявність спору з приводу спадкового майна між нею та позивачем, яка є її бабусею. Зазначає, що вона жодним чином не порушувала права ОСОБА_4, яка має визначитися, з ким у неї спір: з нотаріусом, з онукою чи з іншими особами, які не будучи спадкоємцями, бажають незаконно заволодіти чужим майном. Суд першої інстанції не обмежував доступ позивача до правосуддя, а лише вказав на фактичні обставини та вимоги діючого законодавства.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача адвоката ОСОБА_2, представника відповідача адвоката ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що в грудні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину спадкового майна, яке залишилося після смерті її дочки - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (т.1 а.с.2-277).

Ухвалою судді Бобровицького районного суду від 14.12.2017 позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно залишено без руху з посиланням на те, що позивачем не достатньо обґрунтовано наявність цивільно-правового спору, а отже і право на звернення до суду, та відсутні дані щодо втрати оригіналів правовстановлюючих документів та відсутні дані щодо неможливості їх отримання на запит нотаріуса від юридичних та фізичних осіб, не надано доказів, що право позивачки на спадщину оспорюється або не визнається іншою особою (а.с.280).

На виконання вимог цієї ухвали представником позивача ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_2 було подано клопотання про витребування доказів в порядку ст.84 ЦПК України, а саме спадкової справи, яка була заведена після смерті ОСОБА_6, та змінену позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно та визнання права на частку у статутному капіталі ТОВ "Лазерний центр груп" в порядку спадкування за законом (т.1 а.с.284-285, 286-296).

Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 09 січня 2018 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно визнано неподаною та повернуто позивачу разом з додатками.

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що поданим клопотанням про витребування доказів та зміненою позовною заявою позивач не усунула недоліки позовної заяви. Суд зазначив, що якщо в матеріали спадкової справи ОСОБА_5 надала оригінали правовстановлюючих документів, то нотаріус повинна видати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину і позивачу. Суд також роз'яснив позивачу, що нотаріус може самостійно, відповідно до статті 46 Закону України "Про нотаріат", витребувати дублікати всіх правовстановлюючих документів на належне покійній майно, так як воно належним чином зареєстроване. З цією метою позивач повинна звернутися до нотаріуса з письмовою заявою, в якій зазначити, що оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи, вона просить нотаріуса витребувати дублікати цих документів від тих органів, організацій чи установ, які проводили реєстрацію належного спадкодавцю майна, а, можливо, позивачу на її вимоги за підтвердження, що вона є спадкоємцем, будуть видані дублікати цих документів.

Суд також вказав, що позивач жодним чином не підтвердив факт неможливості отримання дублікатів як нею самостійно, так і нотаріусом. Якщо має місце втрата документа, то аналогічно, за заявою спадкоємця, на вимогу нотаріуса можуть бути витребувані дублікати правовстановлюючих документів. Якщо відповідач оспорює право позивача на спадщину або не визнає, то ця обставина не може підтверджуватися даними спадкової справи, а лише даними судової справи.

Крім того, суд зазначив, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Суд не повинен виконувати непритаманні йому функції нотаріату. Отже, лише вживши всіх необхідних заходів для оформлення спадкових прав в нотаріальній конторі як самостійно, так і за сприяння нотаріуса та при неможливості оформлення їх в нотаріальній конторі з огляду на вищезазначене у особи виникає право звертатися до суду. За таких обставин суд дійшов висновку, що на даний час. звернення позивача є передчасним.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, зважаючи на таке.

Позовна заява ОСОБА_4 була подана до суду 12.12.2017, тобто до набрання чинності новою редакцією Цивільного процесуального кодексу України. На момент набрання чинності цією редакцією Кодексу провадження у справі не відкрито, а тому відповідно до п.11 ч.1 Перехідних положень ЦПК України в редакції 15.12.2017, позовна заява підлягає розгляду за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 121 чинної на час постановлення оскаржуваної ухвали редакції ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Стаття 119 чинної на час постановлення оскаржуваної ухвали редакції ЦПК України встановлювала вимоги до форми і змісту позовної заяви. Серед них відсутня вимога щодо достатності обґрунтування наявності цивільно-правового спору, а отже і права на звернення до суду, про що зазначив суд першої інстанції в ухвалі від 14.12.2017 року про залишення позовної заяви без руху.

Посилання суду на наявність у позивача умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину спростовується наданими до позовної заяви постановами державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Праведник Н.О., про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 28.02.2017 (т.1 а.с.39-48), а тому висновок суду про передчасність звернення позивача до суду з позовом суперечить доданим позивачем до позовної заяви постановам державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 28.02.2017.

Відтак, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання про залишення без руху, визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_4 допущено порушення норм процесуального права, що, відповідно до приписів ст. 379 ЦПК України, є підставою для скасування цієї ухвали, як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374 ч.1 п.6, 379, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області в складі судді Кузюри В.О. від 09 січня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 05 квітня 2018 року.

Головуючий:Судді: