ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/446/18 Номер провадження 22-ц/814/592/18Головуючий у 1-й інстанції Даценко В.М. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 вересня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із даним позовом. Вказувало, що 11 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 5 900 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач належним чином умови договору не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 49 223, 60 грн., яку позивач просив стягнути зі ОСОБА_2

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 вересня 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Вважає, що суд помилково ототожнив поняття договору та платіжної картки, у зв'язку з чим прийшов хибного висновку про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 11 вересня 2013 року між сторонами було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено перевипуску платіжних карток за кредитним договором, а тому прийшов висновку, що договір припинив свою дію у 2010 році.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та в установлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зважаючи на наведений правовий висновок зі спливом строку дії картки закінчується і строк кредитування.

Так, за твердженням позивача, яке не оспорюється відповідачем, термін дії кредитної картки НОМЕР_1, виданої ОСОБА_2 11 вересня 2008 року, встановлений до липня 2010 року.

За доводами позивача, позивачу у межах кредитного договору б/н від 11 вересня 2008 року була видана ще одна кредитна картка НОМЕР_2. Зазначене твердження заперечує позивач, вказуючи, що в межах укладеного договору йому була видана лише одна картка, яка припинила свою дію у 2010 році.

Матеріали справи не містять доказів пролонгації картки, продовження строку кредитування, а тому строк кредитування за кредитним договором у даній справі, закінчився у 2010 році, натомість позивач звернувся до суду з позовом у лютому 2018 року, тобто із пропуском позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом.

Вбачаючи, що колегія суддів погодилась з висновком місцевого суду про сплив строку кредитування, то у задоволенні вимог про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам та іншим платежам, передбаченим кредитним договором, слід відмовити за безпідставністю, з урахуванням правого висновку Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), в якій суд касаційної інстанції відступив від правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15.

Посилання скаржника на ту обставину, що з картки НОМЕР_2 було здійснено платіж 23 травня 2015 року, що, на думку позивача підтверджує факт видачі вказаної картки відповідачу - не спростовують висновків суду першої інстанції, , оскільки у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем не було доведено у встановленому законом порядку перевипуску картки і пролонгації кредитного договору, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі, що узгоджується з виковками Верховного Суду при розгляді цивільних справ № 553/1449/16-ц і № 2/754/986/17.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим, колегія суддів, приходить до висновку про залишення рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 вересня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач /підпис/ Ю. В. Дряниця

Судді: /підпис/ Л. І. Пилипчук

/підпис/ О. В. Чумак

Згідно з оригіналом:

Суддя Полтавського апеляційного суду Ю. В. Дряниця