Справа № 462/5082/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Колобич О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» 17.08.2018 року звернулося у суд з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 74091,22 грн. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 18.12.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 уклали Договір кредиту № 611-35/021К. Відповідно до умов Договору, відповідач зобов»язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Графіком погашення кредиту. В забезпечення виконання зобов»язань Позичальника, яким є ОСОБА_1, що випливають з основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 18.12.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_2 уклали Договір Поруки № 611/35/022 ЗП. Відповідно до умов Договору поруки ОСОБА_1, ОСОБА_2, як поручитель поручається за виконання Позичальником обов»язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. У порушення вимог Договору, позичальник ОСОБА_1, свої зобов»язання належним чином не виконав, в результаті чого на день подання позовної заяви має заборгованість у сумі 74091,22 грн, чому позивач, відповідно до умов договору, просить стягнути з відповідачів вказану заборгованість.

Ухвалою суду від 26 вересня 2018 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2018 року постановлено вподальшому проводити розгляд справи у спрощеному позовному провадженні у судовому засіданні із повідомленням сторін.

Представник позивача в судове засідання не зявився, проте надіслав на адресу суду клопотання, в якому проти ухвалення заочного рішення не заперечує та просить розглядати справу у його відсутності, що суд вважає за можливе.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, хоча належно повідомлявся про час та місце розгляду справи, поважні причини неявки не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 у судове засідання не зявилися, однак подали суду клопотання, в якому просили проводити розгляд справи у їхню відсутність, що суд вважає за можливе.

17.10.2018 року від відповідачки ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечує проти позову у повному обсязі, у зв»язку з тим, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення з вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором від 18.12.2007 року, а також пропустив строк для звернення з вимогами до неї, як поручителя. За наведеного, просить в позові відмовити /а.с.33-36/.

01.11.2018 року від Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» надійшла відповідь на відзив ОСОБА_3, в якому представник позивача просить не брати до уваги поданий відповідачкою ОСОБА_3 відзив, оскільки покликання в ньому не відповідають дійсності та просить позов задовольнити /а.с.51-52/.

Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Зі змісту ст.3 ЦК України вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, 18.12.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 уклали Договір кредиту № 611-35/021К, відповідно до умов якого Кредитор зобов'язався надати Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, у сумі 20 000, 00 грн. (двадцять тисяч гривень), зі сплатою 27,50 відсотків, річних та комісій із кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 17 грудня 2009 року /а.с. 9-10/.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором між Банком та Позичальником та ОСОБА_2 (далі Поручитель) було укладено Договір поруки №611-35/022 3П від 18 грудня 2007 року (далі Договір поруки).Відповідно до п.6.1. Договору поруки цей Договір набирає чинності з моменту його укладення уповноваженими представниками Сторін та діє до повного виконання у повному обсязі зобов'язань за Договором кредиту і цим Договором /а.с.14/.

Згідно п.3.2.5 Кредитного договору у випадку, передбаченому у п.п. 2.10.3 цього Договору, Кредитор має право у разі порушення Позичальником зобов'язань, зазначених у п.п. 3.3.3. - 3.3.14 цього Договору, а також у разі порушення Позичальником або третьою особою (майновим поручителем, поручителем) обов'язків, встановлених договорами, зазначеними в п.1.3 цього Договору, за письмовим повідомленням Кредитора до Позичальника, в односторонньому порядку розірвати цей Договір, що має наслідком дострокове, протягом 30 календарних днів від дня отримання Позичальником відповідної письмової вимоги Кредитора виконання Позичальником всіх своїх зобов'язань за Договором, а саме: повернення Кредиту, сплату процентів, комісій, асплату можливої неустойки (пені, штрафу) та відшкодування збитків, завданих простроченням виконання. Після погашення зазначених вимог цей Договір вважається розірваним.

Також судом встановлено, що Акціонерний-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», 14.06.2010 року було приведено у відповідність до Закону України "Про акціонерні товариства" назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Акціонерного комерційного банку соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» в Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК».

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з вимогами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у трироки.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У статті 266 ЦК України передбачається, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з частинами першою, пятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий сірок для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася , та сплати відсотків.

Таким чином, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов»язання, тобто строку виконання зобов»язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв»язку із застосуванням кредитором права на повернення кредиту достроково.

Так, згідно п.1.1. спірного договору, кінцевий термін погашення заборгованості за Кредитним договором встановлено не пізніше 17 грудня 2009 року, відтак починаючи з 18 грудня 2009 року у позивача виникло право на стягнення заборгованості за Кредитним договором в цілому і саме із цього моменту починається відлік позовної давності для пред»явлення вимоги про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Однак позивач звернувся з даними позовом лише в серпні 2018 року.

Крім того, згідно з ч.1 ст.554 ЦПК України у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Частиною 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку конання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя та обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов'язання припинилися.

Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року № 6-1451 цс15.

Так, відповідно до п.3.1.1 Договору поруки № 611-35/022 «ЗП» від 18.12.2007 року поручитель зобов'язаний протягом 1 робочого дня від дати отримання листа Кредитора про невиконання Позичальником забезпеченого порукою зобов'язання за Договором кредиту, виконати відповідне зобов'язання шляхом перерахування непогашеної суми кредиту на рахунок Кредитора № (рахунок не вказано) непогашеної суми процентів на рахунок Кредитора № (рахунок не вказано), непогашеної суми комісій на рахунок Кредитора № (рахунок не вказано), суми можливої неустойки (пені, штрафу) на рахунок № (рахунок не зазначено).

Проте, в матеріалах справи відсутні докази того, що ПАТ «УКРСОЦБАНК» скеровувало листа ОСОБА_3 про невиконання позичальником ОСОБА_1 забезпеченого порукою зобов'язання за Договором кредиту.

Відповідно до п. 6.1 Договору поруки № 611-35/022 «ЗП» від 18.12.2007 року цей договір набирає чинності з моменту його укладення уповноваженими представниками сторін та діє до виконання в повному обсязі зобов»язань за Договором Кредиту і цим Договором.

Оскільки в даному випадку строк дії договору поруки не встановлено, то останнім днем шестимісячного строку передбаченого частиною 4 статті 559 ЦК України для звернення ПАТ «УКРСОЦБАНК» до суду з позовом до поручителя ОСОБА_3 було 18 червня 2010 року.

Суд критично оцінює доводи представника позивача викладені у відповіді на відзив ОСОБА_3 від 01.11.2018 року щодо не пропущення банком строку подання позову до суду, як на підставу задоволення позову, оскільки такі суперечать нормам чинного законодавства та спростовуються матеріалами справи.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачки ОСОБА_3 лише 17.08.2018 року, тобто після спливу шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов»язання, а відтак суд приходить до висновку, що правовідносини поруки між ПАТ «УКРСОЦБАНК» та поручителем ОСОБА_3 припинилися, а тому вимоги про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 за кредитним договором від № 611-35/021К від 18.12.2007 року у розмірі 74091,22 грн. є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Враховуючи викладене, а також те, що жодних доказів, які б свідчили про поважність пропуску строку на подання позову до відповідачів позивачем не було надано, а також враховуючи, що Банку достовірно було відомо про кінцевий термін повернення грошових коштів за Кредитним договором, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин слід застосувати вимоги ст. 267 ЦК України та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі та керуючись ст.ст.12, 89, 263, 264, 265 ЦПК України, суд-

ухвалив:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07.12.2018р.

Суддя: