АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2011/18 Справа № 214/5563/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пищида М.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: ОСОБА_2,

суддів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участі секретаря: ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_11 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та витребування його від добросовісного набувача,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом до відповідачів, який уточнила 18 лютого 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12 жовтня 1996 року між нею та ОСОБА_9 було укладено шлюб.

13 серпня 2013 року подружжя придбали у власність транспортний засіб автомобіль BMW X6, 2008 р.в., чорного кольору, № кузова 5UXFG83579LZ92207, реєстраційний номер: АЕ2442ВР, який було зареєстровано на імя ОСОБА_12

З червня 2014 року позивачка та ОСОБА_12 припинили шлюбні відносини.

В червні 2015 року позивачці стало відомо про те, що ОСОБА_12 30 грудня 2014 здійснив відчуження спірного автомобіля, уклавши договір купівлі-продажу з ОСОБА_10 через представника ОСОБА_13 шляхом оформлення довідки-рахунку.

Позивачка не надавала згоду на відчуження спільного автомобіля. Будь-яких коштів за проданий автомобіль позивачка не отримувала.

Після набуття у власність спірного автомобіля ОСОБА_10, шляхом укладення 25 січня 2015 року в м. Харків договору купівлі-продажу у формі довідки-рахунка, передала право власності на нього третій особі ОСОБА_11, який в подальшому продав автомобіль відповідачу-3 ОСОБА_6.

На підставі викладеного, позивачка просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 та витребувати автомобіль BMW X6, 2008 р.в., чорного кольору, № кузова 5UXFG83579LZ92207, реєстраційний номер: АЕ2442ВР від добросовісного набувача ОСОБА_6 та визнати позивачку власником зазначеного автомобіля.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_11 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та витребування його від добросовісного набувача задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля BMW X6, 2008 р.в., чорного кольору, № кузова 5UXFG83579LZ92207, реєстраційний номер: АЕ2442ВР, укладений 30.12.2014 між відповідачем ОСОБА_9 в особі його представника ОСОБА_13 Мишиєвни та покупцем ОСОБА_10 на підставі довідки рахунку серія ВІА № 651923 від 26.12.2014.

Витребувано у відповідача ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 автомобіль BMW X6, 2008 р.в., чорного кольору, № кузова 5UXFG83579LZ92207, реєстраційний номер: АХ7366ЕІ.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 квітня 2017 року заяву ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення по вищевказаній цивільній справі залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням суду, представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення суду та ухвалите нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог щодо визнання договору купівлі- продажу транспортного засобу недійсним та витребування його від добросовісного набувача.

В іншій частині рішення суду першої інстанції колегією суддів не переглядається.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, та таким, що порушує право приватної власності на куплений ним автомобіль та завдає великої матеріальної шкоди. Зазначає, що набув право власності на автомобіль відповідно до чинного законодавства на підставі договору купівлі-продажу від 02 жовтня 2015 року, який оформлений довідкою-рахунком № ААЕ 402010 та зареєстрований у встановленому порядку та підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу СХТ 482810 в якому зазначається, що власником автомобіля є ОСОБА_6

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірний транспортний засіб придбано позивачкою та ОСОБА_12 під час шлюбу, тому на нього поширюється правововий режим спільної сумісної власності. Продаж спірного автомобіля ОСОБА_10 відбувся без її дозволу, вона не мала наміру відчужувати це майно, тому договір-купівлі спірного автомобіля 30 грудня 2014 року є недійсним, що є підставою для витребування його від добросовісного набувача ОСОБА_6

Відчуження спільного автомобіля ОСОБА_12 за договором купівлі-продажу, укладеного ним з ОСОБА_10 30 грудня 2014 року, відбулось без дозволу позивачки. Оскільки оскаржуваний правочин виходить за межі дрібного побутового, то ним порушується право позивачки, яка не мала наміру розпоряджатись спільним майном, тому судом першої інстанції визнано недійсним договір купівлі-продажу спірного автомобіля від 30 грудня 2014 року та витребувано його від добросовісного набувача ОСОБА_6.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 жовтня 1996 року між позивачкою та ОСОБА_12 було укладено шлюб, про що свідчить актовий запис за № 621. (а.с. 7).

13 серпня 2013 року подружжя придбали у власність транспортний засіб автомобіль BMW X6, 2008 р.в., чорного кольору, № кузова 5UXFG83579LZ92207, реєстраційний номер: АЕ2442ВР.

Зазначений транспортний засіб зареєстрований на ОСОБА_12, про що ВРЕР відділу ДАІ з обслуговування адміністративної території м. Кривого Рогу 13.08.2013 р. було видане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САТ 061295 від 13 серпня 2013 року (а.с. 9).

10 грудня 2014 року ОСОБА_12 видав ОСОБА_13 довіреність на право розпорядження вказаним автомобілем, яка була посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_14 за реєстр. № 2884 (а.с. 8).

30 грудня 2014 року ОСОБА_12 через представника здійснив відчуження автомобіля BMW X6, 2008 р.в., чорного кольору, № кузова 5UXFG83579LZ92207, реєстраційний номер: АЕ2442ВР шляхом укладення договору купівлі-продажу з ОСОБА_10, який був оформлений у вигляді довідки-рахунку № 651923 (а.с. 28).

Відповідно до реєстраційної картки ТЗ станом на 02.10.2015 автомобіль BMW X6, 2008 р.в., чорного кольору, № кузова 5UXFG83579LZ92207, належить ОСОБА_6 (а.с. 71).

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

Згідно зі статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено, що правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Відповідно до вказаних норм згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Ст. 65 СК України закріплює принцип взаємної згоди дружини та чоловіка у відносинах розпорядження спільним майном, а також презумпцію згоди другого з подружжя при вчиненні іншим з подружжя правочину, спрямованого на розпорядження спільним майном.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозвязку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач повинна також довести той факт, що вона не лише не знала, а й не могла дізнатися про порушення своїх прав.

Враховуючи приписи законодавства та обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що відсутність формальної письмової згоди одного з подружжя на відчуження спірного автомобіля, не надає правових підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Крім того, не можна погодитись з висновком суду про те, що транспортний засіб із власності позивачки вибув не з її волі, а тому це майно може бути витребуване від добросовісного набувача.

Статтею 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Пунктом 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" передбачено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Вирішуючи питання, пов'язані з розмежуванням добросовісного та недобросовісного набувача, слід враховувати положення статті 330 ЦК, відповідно до якої на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, набуває право власності добросовісний набувач, якщо відповідно до статті 388 ЦК майно не може бути витребуване у нього.

Зокрема, відповідно до статті 388 ЦК набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, у якої він придбав річ, не мала права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння.

Тобто, за змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

За змістом частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Колегія суддів, дійшла висновку, що в даному випадку відсутні правові підстави для витребування спірного автомобіля у набувача, оскільки наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі (укладення договору купівлі-продажу автомобіля) унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

При розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Тому за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля, він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Згідно статті 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів керується ст.141 ЦПК України, відповідно до положень якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 задовольнити.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 травня 2016 року в частині витребування транспортного засобу від добросовісного набувача скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_11 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та витребування його від добросовісного набувача відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 судові витрати у розмірі 7 579 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає касаційному оскарженню в порядку та строки, що визначені чинним законодавством.

Головуючий:

Судді: