Справа № 536/1759/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року м.Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді- Колотієвського О.О.,

при секретарі Коваль В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ВІТЕКО» про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ВІТЕКО» про стягнення коштів, та з заявою про забезпечення позову.

Заяву про забезпечення позову обґрунтовував тим, що 21 березня 2017 року згідно з договором позики та розпискою, він надав у позику Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма «ВІТЕКО» грошові кошти в сумі 500 000 (пятсот тисяч) гривень, які позичальник зобов'язувався повернути до 20 березня 2018 року.

Факт укладення договору позику, відповідно до вимог ч.2 ст. 1047 ЦК України підтверджується розпискою ТОВ Фірма «ВІТЕКО» від 21.03.2017 року.

Станом на 22 жовтня 2018 року позика в розмірі 500 000 (пятсот тисяч) гривень позивачу не повернута.

Добровільно повертати суму позики відповідач відмовляється.

На підтвердження наявності у відповідача майна, заявник надав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта. Згідно інформації, що міститься у даному витязі у приватній власності відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ВІТЕКО» () перебувають нежитлові будівлі за адресою: с. Максимівка, вул. Приморська, буд. 49-А, Кременчуцького р-ну, Полтавської області. Та відповідно до наданої заявником довідки від 13.09.2007 року ТОВ фірми «ВІТЕКО» балансова вартість обєктів нерухомого майна, що розташовані за адресою: с. Максимівка, Кременчуцького району, Полтавської області становить 477 394, 45 грн. Окрім наведеного майна, заявник також вказує, що йому відомо, що відповідачу належить рухоме майно, але доказів на підтвердження не надав.

На даний час відповідач по справі має реальну можливість продати належне йому рухоме та нерухоме майно, а тому позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову в даній справі може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

На підставі вищевикладеного, просив суд ухвалити рішення, яким забезпечити позов шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма «ВІТЕКО» ().

Суд, вивчивши надані матеріали вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

21 березня 2017 року ОСОБА_1 згідно з договором позики грошових коштів надав у позику Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма «ВІТЕКО» грошові кошти в сумі 500 000 (пятсот тисяч) гривень, які позичальник зобов'язувався повернути до 20 березня 2018 року.

Факт укладення договору позику, відповідно до вимог ч.2 ст. 1047 ЦК України позивач підтверджує розпискою ТОВ Фірма «ВІТЕКО» від 21.03.2017 року.

Станом на 22 жовтня 2018 року позика в розмірі 500000 гривень позивачу не повернута.

Добровільно повертати суму позики відповідач відмовляється.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обовязковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно з ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Отже, заявник просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, в той час, наслідком такого забезпечення може перешкоджати діяльності ТОВ Фірма «Вітеко», що є недопустимим.

Керуючись ст. ст. 149-154, 157 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ВІТЕКО» - про стягнення коштів - шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно ТОВ Фірма «Вітеко» - відмовити.

Копію ухвали направити сторонам по справі для інформування.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяОСОБА_2