Головуючий суду 1 інстанції - Кудрявцев І.В.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 431/2738/18
Провадження № 22-ц/810/332/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м.Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Луганського апеляційного суду

головуючого судді Дронської І.О.,

суддів Стахової Н.В.,,Яреська А.В.

за участю секретаря Єгорової О.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3

представник позивача ОСОБА_4

відповідач Російська Федерація

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 14 вересня 2018 року, постановлену у складі судді Кудрявцева І.В. у м.Старобільськ, Луганської області 14.09.2018 року

за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією Російської Федерації проти України

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що вона, як позивач, звернулась до Старобільського районного суду Луганської області з позовною заявою до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди в сумі 1073510,30 грн., завданої збройною агресією Російської Федерації проти України, що за офіційним курсом НБУ станом на день підписання позовної заяви складає 35000,00 євро та в забезпечення цього позову, враховуючи, що Російська Федерація внаслідок державного запозичення вимагає від України повернення боргу в розмірі 3 000 000 000 доларів США та нарахованих відсотків за трастовим договором, укладеним 24 грудня 2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України та компанією «The Law Debenture Trust Corporation р.І.с.» за яким Україна отримала 3 000 000 000 доларів США з 5-відсотковим зобов'язанням та видала Міністерству фінансів Російської Федерації зобов'язання на вказану суму, строк якого закінчувався 20.12.2015 року. Просила суд: накласти арешт на права вимоги в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24 грудня 2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією «The Law Debenture Trust Corporation р.І.с.» у розмірі 1 073 510,30 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на день підписання позовної заяви складає 35000 євро та заборонити будь-яким суб'єктам права вчиняти будь-які дії, що спрямовані на будь-яку передачу повністю або частково цих прав вимоги будь-яким суб'єктам права (зокрема, але не виключно, державам та іншим суб'єктам публічного права, фізичним особам, юридичними особам); зупинити здійснення платежів в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24 грудня 2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією «The Law Debenture Trust Corporation р.І.с.» у розмірі 1 073 510,30 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на день підписання позовної заяви складає 35000 євро; заборонити Кабінету Міністрів України, Міністерству фінансів України, Національному банку України, Державному казначейству України, іншим органам державної влади, їх посадовим та/або службовим особам здійснювати будь-які дії, пов'язані із здійсненням платежів в межах державного зовнішнього запозичення України перед Російською Федерацією у розмірі 1 073 510,30 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на день підписання позовної заяви складає 35000 євро, вважаючи, такий вид забезпечення її позову, який може бути застосований судом як додатковий найефективніший вид забезпечення позову буде тотожним з раніше визначеним законодавцем видом обслуговування гарантованого державного боргу України.

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 14 вересня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення її позову до Російської Федерації про стягнення моральної шкоди у розмірі 1 073 510,30 грн. шляхом накладення арешту на права вимоги в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24 грудня 2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією «The Law Debenture Trust Corporation р.І.с.» у розмірі 1073510,30 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на день підписання позовної заяви складає 35000 євро, заборони будь-яким суб'єктам права вчиняти будь-які дії, що спрямовані на будь-яку передачу повністю або частково цих прав вимоги будь-яким суб'єктам права (зокрема, але не виключно, державам та іншим суб'єктам публічного права, фізичним особам, юридичними особам), зупинення здійснення платежів в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24 грудня 2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією «The Law Debenture Trust Corporation р.І.с.» у розмірі 1 073 510,30 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на день підписання позовної заяви складає 35000 євро, заборони Кабінету Міністрів України, Міністерству фінансів України, Національному банку України, Державному казначейству України, іншим органам державної влади, їх посадовим та/або службовим особам здійснювати будь-які дії, пов'язані із здійсненням платежів в межах державного зовнішнього запозичення України перед Російською Федерацією у розмірі 1 073 510,30 грн., відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що обраний ОСОБА_3 спосіб забезпечення позову не відповідає змісту позовних вимог, так як предметом позову ОСОБА_3 є стягнення шкоди, але не є зазначене у заяві про забезпечення позову право вимоги в межах державного зовнішнього запозичення.

Не погоджуючись із зазначеною заявою ОСОБА_3 подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, а також порушення судом першої інстанції норм процесуального права, скаржник просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяву ОСОБА_3 від 23.07.2018 року про забезпечення позову шляхом постановлення нового рішення.

Учасники справи, яких було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, від скаржника ОСОБА_3 надійшла заява про проведення розгляду справи без участі останньої.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України без участі учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Так, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 150 ЦПК України та роз'ясненнями, що містяться у п.п. 4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», та дійшов вірного висновку про те, шо зазначена заява задоволенню не підлягає, оскільки право вимоги в межах державного зовнішнього запозичення не є відповідним способом забезпечення позовних вимог ОСОБА_3 з огляду на предмет позову останньої щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Види забезпечення позову визначені ст. 150 ЦПК України.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п. п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи неповинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову про стягнення моральної шкоди, остання просить суд накласти арешт на права вимоги в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24 грудня 2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією «The Law Debenture Trust Corporation р.І.с.» у розмірі 1 073 510,30 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на день підписання позовної заяви складає 35000 євро та заборонити будь-яким суб'єктам права вчиняти будь-які дії, що спрямовані на будь-яку передачу повністю або частково цих прав вимоги будь-яким суб'єктам права (зокрема, але не виключно, державам та іншим суб'єктам публічного права, фізичним особам, юридичними особам); зупинити здійснення платежів в межах державного зовнішнього запозичення за трастовим договором, укладеним 24 грудня 2013 року між Україною, від імені якої діяв Міністр фінансів України у відповідності до Інструкції Кабінету Міністрів України, та компанією «The Law Debenture Trust Corporation р.І.с.» у розмірі 1 073 510,30 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на день підписання позовної заяви складає 35000 євро; заборонити Кабінету Міністрів України, Міністерству фінансів України, Національному банку України, Державному казначейству України, іншим органам державної влади, їх посадовим та/або службовим особам здійснювати будь-які дії, пов'язані із здійсненням платежів в межах державного зовнішнього запозичення України перед Російською Федерацією у розмірі 1 073 510,30 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на день підписання позовної заяви складає 35000 євро.

З урахування зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що предметом позову у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до РФ про стягнення моральної шкоди (майнові вимоги) не є зазначене у заяві про забезпечення позову право вимоги у правовідносинах між державами Україною та Російською Федерацією, а тому способи забезпечення позову, зазначені в заяві, не стосуються саме цього предмету позову, у зв'язку з чим висновок суду відповідає положенням ст. 150 ЦПК України, а також роз'ясненням, що містяться у п. п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що доводи апеляційної скарги аналогічні доводами заяви про забезпечення позовних вимог, з приводу яких судом першої інстанції зроблені відповідні висновки, з якими колегія суддів погоджується, а тому зазначені доводи висновків суду першої інстанції у даному випадку не спростовують.

Колегія суддів вважає, що скаржником не доведена наявність порушень судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 14 вересня 2018 року за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією Російської Федерації проти України залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 03 грудня 2018 року.

Головуючий І.О.Дронська

Судді Н.В.Стахова

А.В.Яресько