Справа № 544/787/18
№ пров. 2/544/389/2018
Номер рядка звіту 51
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 листопада 2018 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Ощинської Ю. О.,

за участю секретаря судового засідання Пірогова В.Г.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи служби у справах дітей Пирятинської районної державної адміністрації - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (діють на підставі довіреності),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Ярмарковій, 17 м. Пирятин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служби у справах дітей Пирятинської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

у с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що з 04 червня 2011 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають дитину, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Сторони проживають окремо, дитина зі згоди відповідача проживає разом з позивачем. Весь цей час відповідач життям сина не цікавився, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні. Присуджені рішенням суду аліменти відповідач вчасно не сплачував, внаслідок чого утворилася заборгованість по їх виплаті більш ніж п'ять місяців. Відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування дитини, з боку відповідача не створювалися перешкоди у спілкуванні з дитиною та участі батька у його вихованні. Просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5, народження ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позові.

Відповідач у судовому засіданні не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав. Вказав що між ним та позивачем є домовленість з вказаного приводу. Додатково вказав, що на даний час у нього по сплаті аліментів виникла заборгованість оскільки тимчасово не працює, проте сплачував аліменти з часу їх призначення. Один період часу позивач не давала бачитися з дитиною. Не відмовляється у подальшому сплачувати аліменти на утримання сина.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служби у справах дітей Пирятинської районної державної адміністрації підтримала позовні вимоги, надала до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд, заслухавши позивача, відповідача, третю особу, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 з 04 червня 2011 року перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюб, від шлюбу мають дитину, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8). Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7). Малолітня дитина проживає разом із матір'ю та спору про її місце проживання не виникало.

Сторони проживають окремо, дитина зі згоди відповідача проживає разом з позивачем.

Згідно характеристики на вихованця молодшої групи Пирятинського ДНЗ №2 «Пролісок» ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує дошкільний навчальний заклад «Пролісок» з 19 березня 2018 року. Дитина виховується мамою ОСОБА_1 Дитина садочок відвідує регулярно, завжди має чистий та охайний вигляд, легко вступає у контакт з дорослими та однолітками, доброзичливий, рівень сприйняття відповідає віку, на заняттях активний. До доручень відноситься відповідально, завжди доводить розпочату справу до кінця. Володіє навичками самообслуговування. Мама дитини бере участь у її вихованні, приводить ОСОБА_5 у садок, відвідує святкові заходи, які проводяться, цікавиться долею та проблемами дитини, відвідує батьківські збори, приділяє увагу інтересам сина, проводить з ним час, спілкується та турбується про нього (а.с. 12).

Рішенням Пирятинського районного суду від 02 березня 2016 з відповідача стягнуто аліменти на дитину та дружину до досягнення дитиною трьох років (а.с. 9). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що відповідач сплачував аліменти деякий період часу з квітня по жовтень 2017 року доки мав роботу, після чого її втратив. Проте, як було встановлено судом та це не заперечував відповідач, на даний час останній працює на ТОВ «Центуріон-Дистрибюшен» (а.с 63), що свідчить про подальшу можливість сплачувати аліменти.

Позивач вказує, що коли між ними припинилися шлюбні стосунки з цього часу відповідач з сином практично не спілкувався, не цікавився його життям, не брав участі у його вихованні.

Відповідач у своїх поясненнях вказував, що не мав можливості спілкуватися з сином, причини не вказав. З огляду на сказане вбачалося, що відповідач щось приховує від суду.

Згідно акту обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_5, останній проживає з матір'ю в однокімнатній квартирі з усіма комунальними зручностями, яку винаймають (а.с. 34). Для проживання, виховання дитини створено умови на задовільному рівні. ОСОБА_6 забезпечений всіма необхідними речами та іграшками (а.с. 34).

Служба у справах дітей Пирятинської РДА у своєму висновку від 15.08.2018 №01-44/446 зазначила наступне. Враховуючи те, що ОСОБА_7 самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітнього служба вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (а.с. 32-33).

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд рахує, що такий висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав не є мотивованим, не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та щодо того, що така міра буде мати позитивний вплив на виховання дитини та її подальшу долю.

Після встановлення вказаних обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Висновок органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер, а тому, суд не погоджується з цим висновком органу опіки та піклування та приймає рішення по справі на підставі всіх встановлених судом фактичних обставин справи та зібраних доказів.

Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до вимог ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

До органів поліції чи органу опіки та піклування для вжиття заходів реагування до відповідача з приводу нехтування ним батьківськими обов'язками стосовно сина позивач не зверталась.

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до довідки виданої начальником сектору превенції Пирятинського ВП Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області № 5590/115/129/04-2018 від 12.10.2018 ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не притягувався (а.с. 53).

Також, відповідно до відомостей Пирятинського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області № 14.21-38/9213 від 12.11.2018 ОСОБА_2 до адміністративної та кримінальної відповідальності за несплату аліментів не притягувався (а.с. 63). На обліку у лікарі нарколога та психіатра не перебуває, про що свідчить довідка № 1455 від 15.11.2018 (а.с. 64).

Скарг, щодо жорстокого поводження з дитиною на ОСОБА_2 не надходило.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (абз. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 зі змінами).

Проте, судом не було встановленої винної поведінки батька неповнолітнього ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та не доведено позивачем.

З наведених вище норм права вбачається, що позбавлення батьківських прав повинно бути результатом свідомої поведінки батьків.

З наданих пояснень як позивачем так і відповідачем встановлено, що між останніми є якась домовленість яку вони приховують та про яку вони уникають повідомляти суд.

Відповідач любе свого сина ОСОБА_8 та не заперечує проти подальшого його утримання шляхом сплати аліментів.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Обов'язок виховувати, ростити дитину - найважливіший обов'язок матері та батька.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до Принципу 6, закріпленого в Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Крім того, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

На думку суду позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав порушить права та інтереси неповнолітньої дитини.

Отже, позивачем не надано безспірних доказів, які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, не зазначено у чому полягає винна поведінка відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов'язками, чи вживались щодо нього заходи реагування за заявами позивачки в органи поліції, органу опіки та піклування.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.91, передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже суд, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, однак при цьому суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_8, враховуючи його вік - повних чотири роки.

Керуючись ст.ст. 5-11, 12, 57-60, 77, 81, 209, 212-215, 224-228, 280-282, 292 ЦПК України, ст.ст. 7, 19, 150, 152, 155, 164 СК України, Конвенції про права дитини, Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд

в и р і ш и в :

У задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служби у справах дітей Пирятинської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Пирятинський районний суд Полтавської області.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення виготовлено 30 листопада 2018 року.

Суддя Ю.О. Ощинська