Справа №: 398/3847/17
провадження №: 2/398/636/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"13" березня 2018 р.

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

судді Нероди Л.М.,

за участі секретаря Борозни Л.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №398/3847/17ц за позовною заявою комунального підприємства до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за отримання послуг з теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Теплокомуненерго» звернулося до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за отримання послуг з теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних.

Позивач мотивує позов тим, що Комунальне підприємство «Теплокомуненерго» є підприємством Олександрійської міської ради, яке надає наймачам, власникам та членам їх сімей, що фактично проживають у квартирах або приватних будинках, послуги з теплопостачання за рахунок власних та залучених коштів. У позовні заяві позивач вказав, що відповідач отримувала послуги з теплопостачання, але не сплачувала кошти, тому позивач просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за отриману теплову енергію у розмірі 20 489 грн. 03 коп., 3 % річних 658 грн. 00 коп. та індекс інфляції 3 625 грн. 58 коп.

У судовому засіданні представник комунального підприємства «Теплокомуненерго» позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задоволити.

Відповідач у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Між сторонами виникли договірні правовідносини, які регулюються нормами Житлового кодексу України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, Правилами «надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року.

Згідно довідки АБ №476721 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України КП «Теплокомуненерго» є підприємством Олександрійської міської ради, один з видів діяльності якого - послуги теплопостачання.

Власник квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, відповідно довідки №944 від 29.08.2017 року, яка надана комунальним підприємством «Житлогосп».

Як вбачається з матеріалів справи між комунальним підприємством «Теплокомуненерго» та ОСОБА_2 укладено договір про надання житлово-комунальних послуг (послуги теплопостачання), що підтверджується відкритим особовим рахунком №052913.

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Олександрійської міської ради №1065 від 30 грудня 2010 року, з 01 січня 2011 року КП «Теплокомуненерго» скориговані тарифи теплопостачання для населення та КП «Довіра» в частині відпуску теплової енергії для населення згідно з постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 14 грудня 2010 року №1801 «Про затвердження тарифу на теплову енергію КП «Теплокомуненерго» відповідно до додатку.

Відповідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням.

Споживачем за цим законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Ч. 3 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено принцип безперебійного надання споживачу комунальних послуг.

Відповідно ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. п. 17, 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, відповідно до нормативів (норм) споживання або за показаннями засобів обліку (будинкових або квартирних лічильників). Плата за послуги має вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо договором не встановлено інший строк.

Як передбачено п. 18 Правил «надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, плата за послуги має вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк).

У звязку з тим що відповідач несвоєчасно розраховується за надані позивачем послуги, виникла прострочена заборгованість по оплаті за отриману теплову енергію, яка за розрахунком позивача станом на 01 вересня 2017 року становить 20 489 грн. 03 коп., що підтверджується відповідними розрахунками, які позивачем не оспорювалися.

Однак позивач надав до суду письмову заяву в якій просить застосувати строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Судом встановлено, що позовна заява подана до суду 10.11.2017 року та позивач рахує заборгованість за отримані послуги з жовтня 2014 року, а саме сума заборгованості у жовтні 2014 року становить 7 492 грн. 31 коп.

Оскільки позивач звернувся з позовними вимогами до відповідача лише після спливу строку позовної давності, тому заборгованість за отримані комунальні послуги слід обчислювати з листопада 2014 року, де сума боргу становила 504 грн. 40 коп., а заборгованість, яка підлягає стягненню з позивача в межах позовної давності становить 12 996 грн. 72 коп.

Отже, виходячи з вищенаведених норм діючого законодавства та встановлених по справі обставин, суд приходить до висновку, що наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог з урахуванням пропущеного строку звернення до суду.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, ч. 1 ст. 625 ЦК України.

Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобовязання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобовязання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову, аналогічна позиція міститься у Постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 року у справі №3-1522 гс16.

Згідно ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року, індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка, як передбачено у ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий курєр».

Позивач звернувся до суду у листопаді 2017 року, таким чином у межах трирічного строку позовної давності підлягає стягненню сума заборгованості за отриману теплову енергію 12 996 грн. 72 коп.

Розрахунок інфляційнх витрат: 101,9 х 103,0 х 103,1 х 105,3 х 110,8 х 114,0 х 102,2 х100,4х99,0х99,2х102,3х98,7х102,0х100,7х100,9х99,6х101,0х103,5х100,1х99,8х99,9х99,7х101,8х102,8х101,8х100,9х101,1х101,0х101,8х100,9х101,3х101,6х100,2х99,9х102,0х101,2х100,9 = 1,90210277 - 100% = 0,2% х 12 996 грн. 72 коп. = 2 599 грн. 35 коп.

Розрахунок трьох відсотків річних: 12 996 грн. 72 коп. Х 3%:100%= 390 грн.

Результати здійснених розрахунків вказують, що суми інфляційних витрат становлять 2 599 грн. 35 коп., три відсотки річних становлять 390 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а також враховуючи сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у розмірі 1 600 грн. 00 коп., тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір 800 грн. 00 коп. та дана сума є пропорційною суми боргу, яка підлягає стягненню.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 258, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву комунального підприємства «Теплокомуненерго» задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь Комунального підприємства «Теплокомуненерго», р/р 864 в ВАТ «Державний Ощадний банк України» ТВБВ №10010/0149, МФО 323475, ЄДРПОУ заборгованість станом на 10 листопада 2017 року за отриману теплову енергію у розмірі 12 996 (дванадцять тисяч девятсот девяносто шість) грн. 72 коп. та інфляційні нарахування у розмірі 1 800 (одна тисяча вісімсот) грн. 58 коп. та 3 % річних у розмірі 390 (триста девяносто) грн. 00 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь Комунального підприємства «Теплокомуненерго», р/р 864 в ВАТ «Державний Ощадний банк України» ТВБВ №10010/0149, МФО 323475, судовий збір в розмірі 800 (вісімсот) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлено протягом десяти днів.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА