Провадження №: 2/752/2565/18
18 червня 2018 року Голосіївський районний суд м. Києва
у складі головуючого по справі судді - Ладиченка С.В.
за участю секретаря - Мороз О.С.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське», ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП,-
у листопаді 2017 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ПрАТ «СТ «Іллічівське», ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП в сумі 14 500 грн. та судових витрат по справі в сумі 640 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29.06.2016 року приблизно о 14 год. 15 хв. у м. Дніпропетровську по вул. Холодильній, 104А сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під його керуванням, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ «СТ «Іллічівське», поліс АЕ/4579093. Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до Акту виконаних робіт №21/10 від 21.10.2016 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складає 14 500 грн. 17.08.2016 року він звернувся до ПрАТ «СТ «Іллічівське» з заявою про виплату страхового відшкодування. 29.08.2016 року листом №332 ПрАТ «СТ «Іллічівське» повідомило йому, що сума відшкодування має становити 10 163,58 грн., якщо сума перераховуватиметься на рахунок потерпілої особи, та 12 396,30 грн., якщо сума відшкодування буде перерахована на рахунок СТО, однак станом на день звернення до суду з позовом страхове відшкодування не виплачено. Просив стягнути з ПрАТ «СТ «Іллічівське» суму страхового відшкодування у розмірі 10 163,58 грн., з ОСОБА_2 різницю між розміром фактичної шкоди та страховим відшкодуванням у розмірі 4 336,42 грн. та судові витрати по сплаті судового збору відповідно до задоволених позовних вимог.
Справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило.
У встановлений строк відповідачі відзиву на позовну заяву та доказів, якими підтверджуються заперечення проти позову суду не надали.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280-281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 29.06.2016 року в м. Дніпропетровську по вул. Холодильній, 104А мала місце дорожньо-транспортна пригода в якій було пошкоджено автомобіль НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1
Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2, водія автомобіля НОМЕР_2, останнього також визнано винним у її вчиненні постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.08.2016 року (а.с.7).
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
За правилами ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Як закріплено ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлений обов'язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність.
З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «СТ «Іллічівське» (поліс № АЕ/4579093).
Судом встановлено, що 17.08.2016 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СТ «Іллічівське» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.12).
Відповідно до листа ПрАТ «СТ «Іллічівське» №332 від 29.08.2016 року, відповідачем було проведено експертну оцінку спричиненого матеріального збитку транспортного засобу «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_3, згідно якої сума страхового відшкодування складає 10 163,58 грн., якщо сума страхового відшкодування буде перерахована на картковий рахунок потерпілої особи, та 12 396,30 грн., у разі якщо сума страхового відшкодування буде перерахована на рахунок СТО (а.с. 13).
За правилами ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові. Відповідно до п. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з моменту отримання заяви про страхове відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.
За даними Акту виконаних робіт №21/10 від 21.10.2016 року, складеного СТО ФОП ОСОБА_4, фактична вартість відновлювальних робіт складає 14 500,00 грн. (а.с.8).
Станом на день звернення до суду відповідачем ОСОБА_2 завдана ним шкода не відшкодована, а сума страхового відшкодування виплачена не була.
Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння.
Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб'єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб'єктами, хто його оточує.
Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.
Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.
Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.
Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Судом встановлено, що позивач керував автомобілем НОМЕР_1, на підставі довіреності на право розпорядження та користування транспортним засобом від 01.07.2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Байдук М.М., зареєстровано в реєстрі за №2586, та реєстраційного документа на транспортний засіб, що дозволяє прийти до висновку, що він правомірно володів цим майном, а тому має право на відшкодування завданої шкоди.
З огляду на те, що відповідачем ПрАТ «СТ «Іллічівське» не виконано обов'язку щодо виплати страхового відшкодування в добровільному порядку на користь ОСОБА_1 на виконання умов полісу АЕ/4579093 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, сума страхового відшкодування визначена відповідачем, з якою погодився позивач, підлягає стягненню з ПрАТ «СТ «Іллічівське» на користь ОСОБА_1 у примусовому порядку.
Разом з тим, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.
Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.
Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.
Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різниці між розміром фактичної шкоди та страховим відшкодуванням, а саме - 4 336,42 грн., оскільки суми страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Отже, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки знайшли підтвердження в ході судового розгляду.
З огляду на висновки суду про задоволення заявлених позивачем позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору, підлягають відшкодуванню ПрАТ «СТ «Іллічівське» та ОСОБА_2 у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 1187, 15, 16, 979, 988, 990 ЦК України, ст.ст. 82, 133, 141, 258, 259, 263-265, 266, 280, 281 ЦПК України, суд,-
позов - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено 19.06.2018 року.

Суддя С.В. Ладиченко