Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/2475/16-ц Головуючий у 1-й інст. Колупаєв В. В.
Категорія 21 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Микитюк О.Ю., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/2475/16ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Слівінської Олени Борисівни про визнання договору дарування квартири недійсним та зобов'язання вчинити дії

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит»на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 травня 2016 року, яке ухвалено суддею Колупаєвим В.В. в м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, який був укладений 07.06.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки вказаний договір був укладений внаслідок помилки щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін. Також позивачка просила зобов'язати Приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Слівінську О.Б. повернути свідоцтво про право власності на спірну квартиру.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 23 травня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, який був укладений 07.06.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Слівінською О.Б. і зареєстрований в реєстрі за № 1497, з моменту його укладення.Позов в частині вимог до приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Слівінської О.Б. залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»,посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині визнання недійсним договору дарування квартири скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що до участі у розгляді справи судом першої інстанції банківська установа не залучалась, проте ухвалене по справі рішення безпосередньо стосується її прав та обов'язків, оскільки спірна квартира є предметом іпотеки за Іпотечним договором від 10.07.2006 року, укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та боржником ОСОБА_5 в забезпечення виконання останнім зобов'язань за Кредитним договором № 07-06-и/24 від 10.07.2006 року на суму 58990,00 доларів США.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 своїх зобов'язань за Кредитним договором, Банк в жовтні 2011 року звернувся до Корольовського райсуду м. Житомира з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки. 12.07.2012 року вказаним судом винесено рішення, яким позовні вимоги Банку були задоволені та в рахунок погашення кредитної заборгованості за вищевказаним Кредитним договором на загальну суму 1 400 542,38 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - належну ОСОБА_5 квартиру, що розташована за адресою : АДРЕСА_1. Проте, на сьогоднішній день зобов'язання за кредитним договором не виконуються.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги, що позивачем обраний невірний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки остання мала б право звертатися до суду лише з позовом про застосування санкцій, передбачених ЦК України за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань, а не ставити питання про визнання договору дарування квартири недійсним.

Відзиви на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 до суду не подавали.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги не визнав, просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Задовольняючи заявлені позивачем вимоги, суд першої інстанції, з урахуванням визнання відповідачем позову, виходив із того, що договір дарування слід визнати недійсним, оскільки він не відповідав внутрішній волі ОСОБА_2, так як остання мала намір укласти договір довічного утримання, однак ОСОБА_3не доглядала за нею та не надавала жодної допомоги.

Проте, такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07 червня 2006 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір дарування, за умовами якого дарувальник передає у власність обдарованого, а обдарований приймає безоплатно у власність квартиру АДРЕСА_1. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Слівінською О.Б. і зареєстрований в реєстрі за № 1497. Згідно п. 9 даного договору, дарувальник стверджує, що дарування здійснено за її доброю волею, без будь-якого примусу чи насильства, як фізичного так і морального і договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

В подальшому, 10 липня 2006 року між відповідачем ОСОБА_3, як продавцем та ОСОБА_5 ОСОБА_7, як покупцем було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири. Продаж квартири вчинено за 297 941,00 грн., які ОСОБА_5, відповідно до умов договору, зобов'язувався сплатити ОСОБА_3 до 13.07.2006 року включно. Зазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 10229, а також у Державному реєстрі правочинів за № 1425783.

10 липня 2006 року ОСОБА_5 розпорядився належною йому квартирою, передавши її за відповідним Іпотечним договором в заставу банківській установі - ТОВ Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в забезпечення виконання ним зобов'язань за Кредитним договором № 07-06-и/24 від 10.07.2006 року на суму 58990,00 доларів США грн.

Право іпотеки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та заборона відчуження на вказану квартиру були зареєстровані в день укладення Іпотечного договору в Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Відповідно до положення ч.4 ст. 10 ЦПК України (в ред. Закону 1618-ІV від 18.03.2004р.) передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи : роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права і обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Розглянувши справу, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 10, 206 ЦПК України (в ред. Закону 1618-ІV від 18.03.2004р.), не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин справи, зокрема не визначився з характером правовідносин, які виникли, з колом учасників справи : не вирішив питання щодо залучення до участі у справі Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», оскільки прийняте рішення безпосередньо стосується його прав та обов'язків як іпотекодержателя спірного майна, чим порушив право останнього на справедливий судовий розгляд.

Оскільки суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення спору, рішення суду з урахуванням положень п. 4 ч.3 ст. 376 ЦПК підлягає обов'язковому скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з вищевказаних підстав.

Рішення в іншій частині в апеляційному порядку не оскаржено, тому не перевіряється судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України ,суд стягує з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 376, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит»задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 травня 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири недійсним скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у даній частині.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит»понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 липня 2018 року.

Головуючий: Судді: