АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/5288/2018 Головуючий у 1 інстанції - Арапіна Н.Є.
Унікальний номер справи № 755/9130/17 Доповідач - Андрієнко А.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення. Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1. Вказували, що відповідач ОСОБА_4 є рідною сестрою позивача ОСОБА_2, а відповідач ОСОБА_5 її племінником. У 2007 році позивачі дали згоду на тимчасове проживання відповідачів у спірній квартирі. На даний час відповідачі відмовляються добровільно звільнити спірну квартиру, не приймають участі в утриманні квартири та створюють неможливі умови для проживання, тому позивачі просили усунути перешкоди, які створюють їм відповідачі у користуванні їх власним житлом та виселити їх без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи.

Зазначили, що відповідачі поселилися в квартирі тимчасово як гості, однак, виселятися відмовляються, погрожують,створюють умови неможливі для проживання.

В суді апеляційної інстанції позивачі просили задовольнити їх апеляційну с каргу, рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідачі просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За положеннями статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

У частині першій статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

Згідно інформаційної довідки Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 02 червня 2017 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано дві особи, позивачі по справі.

Позивачами заявлені вимоги про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 шляхом виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Під час розгляду справи позивачі пояснили, що надали згоду на тимчасове проживання відповідачів у спірній квартирі. Проте, на даний час відповідачі відмовляються добровільно звільнити спірну квартиру, не приймають участі в утриманні квартири , захаращують непотрібними речами квартиру, вчиняють сварки, створюють неможливі умови для проживання.

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 та ОСОБА_4 мають право на спадщину в рівних долях, а саме на квартиру АДРЕСА_4.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позов є недоведеним та необґрунтованим, позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позову.

Колегія суддів з такими висновками суду не погоджується з наступних підстав.

Посилання суду першої інстанції на недоведеність позивачами своїх вимог та на відсутність підстав для виселення відповідачів не відповідають обставинам справи та положенням матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Відповідно до вимог статті 391 ЦК України Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї , а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі не є співвласниками спірного житлового приміщення, не є членами сім'ї власників, вселилися в квартиру для тимчасового проживання, а тому для відповідачів не виникло право сервітуту щодо належної позивачам квартири, передбачене ст.. 405 ЦК України, а тому проживання відповідачів у спірній квартирі створює позивачам безумовні перешкоди в користуванні їх власністю, а тому ці перешкоди повинні бути усунуті шляхом виселення відповідачів із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення як тимчасових мешканців.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції повинно бути скасовано та постановлено нове рішення, яким позовні вимоги повинні бути задоволені.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Усунути перешкоди, що створені ОСОБА_2, ОСОБА_3, та виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 21 червня 2018 року.

Головуючий: Судді: