Справа №720/984/18
Провадження № 2/720/557/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року Новоселицький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Вівчар Г.А., за участю секретаря судового засідання Факащук А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоселиця цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «Ідея Банк», третя особа ПрАТ «Страхова компанія "ПЗУ Україна страхування життя», про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, -

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, про визнання недійсним кредитного договору, яку мотивує тим, що 11 вересня 2017 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено Кредитний договір №Р99.102.12998. Відповідно до умов кредитного договору банк надав їй на поточні потреби кошти в сумі 24555 грн. включаючи втрати на страховий платіж. Кінцевий термін повернення кредиту становить 11 вересня 2019 року.

Позивач вважає, що при укладанні договору кредиту були порушенні її права як споживача. Кредитодавець не повідомив у письмовій формі про обставини зазначені в ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», не надавши повну та достовірну інформацію про умови кредитування. Саме оформлення кредитного договору проходило протягом пів години, кредитний договір був оформлений дрібним шрифтом, який вона не читала була вимушена підписати надіючись на добросовісність працівника Банку. На її думку відповідач також проігнорував вимоги ч.2 п.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», ввівши її в оману тим що вона не мала достатнього часу для ознайомлення з умовами договору, працівник банку не надав достовірної інформації щодо умов кредитування спонукав її як найшвидше підписати договір. Вона не мала обєктивної можливості оцінювати та осмислювати умови договору, виявляти його недоліки та оцінити ризики та збитки, які може отримати в результати укладання договору. В супереч вимогам ст.. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено плату за обслуговування кредитного договору в термін та в розмірах. Визначених з графіком щомісячних платежів за кредитним договором.

Вважає, що є порушенням її прав зазначене у п.5.4 Кредитного договору право на розгляд спору між сторонами Третейським судом, що суперечить ч.1 ст.6 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та рішенню Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року.

Порушені її права в частині оформлення договору страхування, якби за її добровільною згодою вона доручає Банку переказати страховикув безготівковій формі кредитні кошти в частині суми страхового платежу, належного страховику, через транзитний рахунок Банку. Хоча такого обовязку законом не встановлено. Порушені її права в частині захисту персональних даних.

В судовому засіданні позивач не зявилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача в судовому засіданні не зявився, але подав до суду відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. У відповідності до вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» Банк повідомив споживача у письмові формі про кредитні умови мету, для якої споживчої кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобовязаннями споживача, тип відсоткової ставки, суму на яку кредит може бути виданий, орієнтовану сукупну вартість кредиту з врахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), повязаних з одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту, строк на якій кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх часток та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови, необхідність здійснення оцінки майна, податковий режим сплати податків, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно до паспорта споживчого кредиту, позивач підтвердила своїм підписом, що Кредитодавець 22 серпня 2014 року до укладання договору кредиту надав їй у письмовій формі інформацію та контактні дані та умови кредитування з урахуванням умов та побажань споживача, інформацію щодо реальної процентної ставки та орієнтовану загальну вартість кредиту для споживача.

Встановлювати плату за обслуговування кредиту визначається кожним банком індивідуально та затверджується внутрішніми актами у відповідності до п.8 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентну ставку та комісійну винагороду за надані послуги. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача та представник третьої особи будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи не зявились і не повідомили суд про причину своєї неявки.

Суд ухвалив справу розглянути у їх відсутності на підставі доданих до позову доказів та відзиву відповідача.

Суд дослідивши надані сторонами докази дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 11 вересня 2017 року уклала кредитний договір №Р99.102.12998. відповідно до якого Банк надав 24555 грн. на поточні потреби строком на 24 місяця. Розділом 6 кредитного договору визначений графік щомісячних платежів за кредитним договором.

11.09.2017 року між ОСОБА_1 та ПрАТ СК «ПЗУ страхова життя» за №Р99.102.12998 був укладений договір страхування життя на випадок смерті в результаті нещасного випадку, договір підписаний обома сторонами.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша ст..638 ЦК України).

Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно з ст..627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно з ст..628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з ст..629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Суд аналізуючи у сукупності викладені докази та зазначені правові норми вважає, що позивач, з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту до вільно обраного нею банку, а саме ПАТ «Ідея Банк», отримавши від останнього всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору, що відповідає положенням статей 19, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач, на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та виконувала його умови, що свідчить про прийняття нею таких умов.

Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного кредитного договору та страхового договору недійсними відповідно до положень статей 203, 215,230 ЦК України, як укладених унаслідок введення в оману позичальника з боку банку та положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов договорів, оскільки ці норми є самостійними підставами визнання договорів недійсними, а позивач, ОСОБА_1, не довела введення її в оману під час укладення договорів, оскільки перед їх підписанням вона мала можливість ознайомитися з текстами та умовами договорів та власноручно їх підписала.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 2 грудня 2015 у справі № 6-1341цс15.

Суд всебічно зясувавши обставини справи на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами які були дослідженні в судовому засіданні у сукупності з зазначеними правовими нормами дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно із ч.7 ст.141 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд приймаючи до уваги, що у відповідності до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнена від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав, суд вважає, що судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідачем судових витрат не заявлено.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 80, 82, 141, 245, 246, 258-273, 354 ЦПК України, і на підставі ст.ст. 203,626,627,628,629 ЦК України, 11, 18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд, -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позовним вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Ідея Банк», третя особа ПрАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна страхування життя», про визнання недійсним кредитного договору від 11 вересня 2017 року за №Р99.102.12998.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицький районний суд Чернівецької області в 30-денний строк з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Вівчар Г.А.