АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року місто Київ.

Справа 2607/10051/12

Апеляційне провадження № 22-ц/796/5022/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Іванченко М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Задерей І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року, у складі судді Войтенко Т.В., постановлену в приміщені суду в місті Києві, повний текст якої складений 10.04.2018 року (інформація про час постановлення ухвали відсутня), про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: Подільський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аскел»

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

01.02.2018 року представник ОСОБА_2, звернувся до суду з заявою, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист виданий на виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 6 червня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи заяву , посилався на те, що на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 6 червня 2013 року судом було видано виконавчий лист, який пред'явлений стягувачем ПАТ «Банк «Форум» до виконання до Подільського РВДВС ГТУЮ м. Києва.

Попри це, право вимоги до ОСОБА_2 від ПАТ «Банк «Форум» перейшло до ПАТ «ТАСКОМБАНК», а від ПАТ «ТАСКОМБАНК» до ТОВ «ФК «АСКЕЛ».

ОСОБА_2 уклав з ТОВ «ФК «АСКЕЛ» договір новації про заміну зобов'язань, що виникли з кредитного договору, на позикове зобов'язання, тобто сторони за домовленістю припинили зобов'язання по кредитному договору №0021/07/01-А від 20.02.2007 року шляхом заміни первісного зобов'язання новим, а саме - позикою.

У зв'язку з припиненням зобов'язання за кредитним договором заявник просив визнати виконавчий лист про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню.

Протокольною ухвалою від 23.02.2018 до участі у даній справі були залучені ТОВ «ФК «АСКЕЛ» та Подільський РВДВС ГТУЮ в м. Києві.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.04.2018 року відмовлено в задоволенні заяви про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих листів, виданих на виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 червня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити вказану заяву.

В скарзі посилалася на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, внаслідок неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи. Зазначила, що судом не було розглянуто заяву у визначений ЦПК України строк та було залучено до участі у справі Подільський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві та Товариство з обмеженою відповідальністю «фінансова компанія «АСКЕЛ». Залучені учасники справи подали до суду заяви з проханням розглядати справи без їхньої участі. При цьому у своїй заяві ТОВ «ФК «АСКЕЛ» повідомило, що не заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_2 та просило суд розглядати справу без участі свого представника, про те даним обставинам суд не дав належної оцінки. Висновок суду про те, що чинне процесуальне законодавство передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у разі встановлення обставин, які б свідчили про те, що такий виконавчий лист у момент його видачі видано помилково, безпідставно або необґрунтовано у зв'язку з відсутністю обов'язку у боржника є повністю незаконним, оскільки чинне процесуальне законодавство не містить такої норми як «визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у разі встановлення обставин, які б свідчили про те, що такий виконавчий лист саме у момент його видачі видано помилково, безпідставно або необґрунтовано у зв'язку з відсутністю обов'язку у боржника. Суд не взяв до уваги, що в заяві ОСОБА_2 посилався як на підставу визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, саме на припинення свого обов'язку по кредитному договору № 0021/07/01-А від 20.02.2007 року, та виникнення нових зобов'язань по Договору новації, що не суперечить законодавству і чітко передбачено ст. 604 Цивільного кодексу України. Твердження суду про те, що укладення договору новації дає підстави стягувачу за старим зобов'язанням відкликати виконавчий лист в порядку ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» є безпідставним, оскільки такого поняття як відкликання виконавчого листа стягувачем, ще й за старим зобов'язанням, в Законі України «Про виконавче провадження» не існує. Також суд своє рішення про відмову мотивував ненадходженням до бюджету суми виконавчого збору у розмірі 10 % від стягуваної суми відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», але не врахував, що питання стягнення виконавчого збору не було предметом судового розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не заявилися. Про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином. ОСОБА_2 повідомлений 11 червня 2018 року, що підтверджено зворотним поштовим повідомленням.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З матеріалів справи вбачається, що 06.06.2013 року рішенням Подільського районного суду м. Києва у справі № 2607/10051/12 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» суму заборгованості за кредитним договором № 0021/07/01-А від 20.02.2007 року в розмірі 700665, 57 грн.

Рішення Подільського районного суд м. Києва від 06.06.2013 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.11.2013 року залишено без змін.

31.12.2013 року на виконання вказаного рішення Подільським районним судом м. Києва видано позивачу виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» суми заборгованості за кредитним договором № 0021/07/01-А від 20.02.2007 року в сумі 700665, 57 грн.

ПАТ «Банк Форум» подав вказаний виконавчий лист для примусового виконання до Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, де він перебуває і на даний час.

Відмовляючи в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, місцевий суд виходив з того, що судом не встановлено, що виконавчі документи були видані помилково, а також судом не встановлено, що на час видачі виконавчого документу припинилось зобов'язання. При цьому, суд виходив з того, що укладення договору новації, за яким первісне зобов'язання трансформувалося в нове, за яким право вимоги ще не настало, дає підстави стягувачу за старим зобов'язанням відкликати виконавчий лист в порядку ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Також зазначив, що безпідставне визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, призведе до ненадходження до бюджету суми виконавчого збору у розмірі 10% від стягуваної суми відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Апеляційний суд вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства України, виходячи з наступного:

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. (ч.1 ст.431 ЦПК України).

Відповідно ч.1 та ч.2 ст.432 Цивільного процесуального кодексу України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Вказана норма права не містить вказівки на те, що зобов'язання має бути припинено станом на дату видачі виконавчого листа, а тому висновок суду про те, що припинення зобов'язання в процесі виконання судового рішення не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не відповідає вимогам Закону.

Також суд помилково вважав, що ненадходження до бюджету суми виконавчого збору у розмірі 10 % від стягуваної суми відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», повинно враховуватись при вирішенні питання визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, внаслідок припинення зобов'язання за виконавчим документом в результаті його заміни іншим зобов'язанням.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіряючи матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційним судом встановлено, що в обґрунтування вимог заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню заявник посилався зокрема на те, що 30.11.2017 між ПАТ «ТАСКОМБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АСКЕЛ» було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № 0021/07/01-А від 20.02.2007 року, внаслідок чого новим Кредитором по даному договору стало товариство «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АСКЕЛ».

Разом з тим, з акту прийому-передачі прав вимоги, який є додатком до договору про відступлення прав вимоги від 30.11.2017 року не вбачається, що права вимоги були передані до ТзОВ «ФК «Аскел», оскільки вказаний акт не містить жодних реквізитів за якими передавалося право вимоги (а.с. 182 зворот т. 1.).

Таким чином, заявником не доведено належним чином факту переходу вимог до ТзОВ «ФК «Аскел».

Заявником не залучено до розгляду його заяви ПАТ &q?ве;Таскомбанк&q? ч;, позиція якого суду на разі не відома з приводу завершення та дотримання процедури передачі ними своїх прав ТзОВ &q?уч;Аскел&q?оз;.

До апеляційного суду заявник не з'явився, про причини неявки не повідомив, відповідно апеляційний суд позбавлений можливості роз'яснити наслідки неподання заявнику належних доказів, щодо переходу прав вимоги до особи, з якою ним укладено договір новації.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи вищевикладене, колегія дійшла висновку про необхідність зміни судового рішення в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким , що не підлягає виконанню.

Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу, оскільки апеляційним судом змінено ухвалу лише в частині підстав відмови в задоволенні заяви. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 376, 382-384, 389, 390, 451, 452 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року змінити в частині підстав відмови в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 21 червня 2018 року.

Головуючий О.В.Желепа

Судді С.М. Рубан

М.М. Іванченко