АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - П»ятничук І.В.
№22-ц/796/3255/2018 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №759/8676/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

судді-доповідача УкраїнецьЛ.Д.

суддів Шебуєвої В.А.,

Оніщука М.І.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Малинського міського комунального підприємства «Земельно-кадастрове бюро» про стягнення неустойки, відшкодування моральної (немайнової) шкоди та витрат на правову допомогу,-

В С Т А Н О В И В

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Малинського міського комунального підприємства «Земельно-кадастрове бюро» про стягнення неустойки, відшкодування моральної (немайнової) шкоди та витрат на правову допомогу.

У мотивування вимог посилався на те, що 06.05.2014 року між ним та відповідачем укладено договір №73/90/14 згідно якого відповідач брав на себе зобов'язання у вказаний в договорі термін провести роботи з встановленням меж земельної ділянки за адресою : АДРЕСА_1 в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

Відповідно до умов договору ним сплачено аванс за виконання даних робіт в розмірі 50% вартості робіт, що відповідно до умов договору становить 988 грн. 51 коп.

Проте роботи виконані не були, на всі спроби домовитись, відповідач не реагував, а тому посилаючись п.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» просив суд стягнути з відповідача неустойку в розмірі 14504 грн. 98 коп., моральну шкоду в розмірі 2000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1414 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Зазначає, що відсутність на кадастровому плані кадастрового номера ділянки сусіда ОСОБА_4 та схеми його будинку вказує на відсутність таких даних в державних реєстрах.

Докази про повідомлення ОСОБА_4 та Малинської міськради про проведення робіт відсутні.

Наведене підтверджує, що відповідачем не були проведені в повному обсязі всі необхідні дії, а посилання відповідача на порушення прав сусіднього власника ОСОБА_4 є хибною із-за відсутності прав останнього на користування ділянкою.

Судом не досліджувалися докази про відсутність у ОСОБА_4 прав на користування/власність земельної ділянки.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції підставно виходив з їх недоведеності та необґрунтованості з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 06.05.2014 року між ОСОБА_3 та Малинським міським комунальним підприємством «Земельно-кадастрове бюро» укладено договір №73/90/14 за умовами якого, відповідач взяв на себе зобов'язання в період з 06 травня 2014 року пл. 16 жовтня 2014 року провести роботи з встановленням меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. (а.с.3-4)

Відповідно до умов договору позивачем сплачено аванс за виконання даних робіт в розмірі 50% вартості робіт, що відповідно до умов договору становить 988 грн. 51 коп.

Відповідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За положенням ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.5 ст.10 Закону «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожен день прострочення споживачеві виплачується пеня у розмірі трьох відсотків від вартості роботи (надання послуги).

Разом з тим, у п.5.3 даного договору сторонами погоджено, що сторона звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе що порушення сталося не з її вини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, відповідачем проведення робіт розпочато було вчасно, що не заперечується позивачем.

Під час проведення робіт 30 травня 2014 року виявлено фактичну невідповідність конфігурації земельних ділянок, не відповідність їх розмірів, таким чином встановити та закріпити межі у відповідності до державних актів не було можливим, оскільки межі вказані в державних актах порушують права сторонніх власників (користувачів), що підтверджується листом від 28.07.2014 року. (а.с.44)

Як убачається з матеріалів справи позивач звертався до Малинського районного суду Житомирської області 02.04.2015 року з приводу усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_2 та просив зобов'язати відповідачів Малинську міську раду Житомирської області та ОСОБА_4 привести захоплену частину його земельної ділянки у попередній стан, вказуючи на те, що паркан ОСОБА_4 знаходиться на належній йому земельній ділянці, що не дає йому можливості користуватись належною земельною ділянкою.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 17 червня 2015 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. (а.с.32-36)

У суді першої інстанції, представник відповідача зазначив, що коли 30.05.2014 року ними на виконання вимог укладеного договору здійснювався вихід на земельну ділянку позивача по АДРЕСА_2 сусід позивача ОСОБА_4 чинив їм перешкоди в проведенні замірів не надавав можливості провести заміри ділянки за встановленим ним парканом виконати умови даного договору вони змоги не мали.

Також відповідачем здійснювалися спроби щодо виконання умов договору в 2016 році та в 2017 році, зокрема 26.09.2017 року, що підтверджується Актом. (а.с.39)

У заяві ОСОБА_4 від 25.09.2017 року адресованій директору ММКП «Земельно-кадастрового бюро» заявник зазначив, що категорично не надає дозволу доступу до його подвір'я та встановлювати будь-які межі. (а.с.43)

Враховуючи неможливість виконання умов договору з незалежних від відповідача обставин, останнім у листі від 10.06.2016 року було запропоновано розірвати договір та повернути позивачу аванс. (а.с.5-6)

Позивач не скористався своїм правом на розірвання договору.

Посилання позивача на те, що судом не досліджувалися докази про відсутність у ОСОБА_4 прав на користування/власність земельної ділянки не є підставою для скасування рішення, оскільки предметом даного позову є стягнення неустойки та моральної шкоди за невиконання договору, а не правомірність користування ОСОБА_4 земельною ділянкою по АДРЕСА_3.

Враховуючи наявність в договорі п.5.3, а також те, що порушення виконання зобов'язання мало місце не з вини відповідача, оскільки останній своєчасно приступив до виконання умов договору, проте, з причин які не залежали від останнього виконати даний договір змоги не має, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення неустойки.

Крім того слід зазначити, що позивач звернувся в суд з позовом про стягнення неустойки на підставіч.5 ст.10 Закону «Про захист прав споживачів».

Така вимога позивача суперечить умовав укладеного сторонами договору.

Так у пункті 5.2 договору зазначено, що за порушення строків, визначених календарним планом виконання робіт, або за несвоєчасну оплату виконаних робіт виконавець/замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення від суми простроченого платежу.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснив, що вважає своє право порушеним та вимагає стягнення неустойки за ч.5 ст.10 Закону «Про захист прав споживачів», а не за умовами договору.

З огляду на те, що позивач звернувся з позовом про захист прав споживачів у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору, проте укладений між сторонами договір не передбачає відшкодування моральної шкоди у разі порушення умов його виконання. Законом України «Про захист прав споживачів» також передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), в той час як в даному випадку має місце ненадання послуг.

За таких обставин, судом вірно відмовлено в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Також колегія суддів погоджується з відмовою в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1414 грн, оскільки дана вимога є похідною й залежить від задоволення основних вимог. Оскільки в задоволенні основних вимог позову відмовлено, тому похідна вимога також не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 05 квітня 2018 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді В.А. Шебуєва

М.І. Оніщук