Справа № 610/1496/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2018 року Балаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Усенко С.І.,

за участі секретаря судового засідання Бартєнєвої Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Балаклія Харківської області цивільну справу №610/1496/18 (2-о/610/84/2018) за заявою ОСОБА_1, за участі заінтересованої особи - Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, виконувала роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (Чорнобильської катастрофи) в 3 зоні небезпеки 25, 26, 27, 28, 29, 30 червня 1986 року, 01, 02, 03, 04, 05, 06, 07 липня 1986 року у складі формувань Цивільної оборони.

В обґрунтування вимог заявник послався на те, що в 1986 році перебувала у трудових відносинах з Будівельним управління № 13, після численних перейменувань та реорганізацій ВАТ «Будівельне управління № 13», яке наразі ліквідовано. Працювала штукатуром-маляром.

У звязку з аварією на Чорнобильській АЕС була відряджена з підприємства для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Приймала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 25.06.1986 року по 07.07.1986 року без вихідних та святкових днів в складі формувань Цивільної оборони.

Заявника віднесено до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС, а також інвалідом другої групи внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Заявник з метою отримання довідки про заробітну плату за період ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, зважаючи на ліквідацію підприємства, через Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації, як уповноваженого органу, звернулася до Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986 1990 роках, а також звернулася до Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації з метою отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, оскільки під час виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС його безпосередньо було залучено до складу формувань Цивільної оборони.

В звязку з не визначенням днів виїзду в зону та кількості фактично відпрацьованого часу їй було відмовлено.

Також заявнику було повідомлено, що підприємства будівельної галузі входили до складу формувань Цивільної оборони, однак будь-які підтвердження цього факту відсутні в звязку з плином часу та відсутністю інформації про відповідний розпорядчий документ. При цьому даних щодо видання розпорядчого документу про залучення його та й інших учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС до ліквідації у складі формувань цивільної оборони немає, тому їй і було рекомендовано звернутися до суду за встановленням цього факту.

На думку заявника, факт виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (Чорнобильської катастрофи) в 3 зоні небезпеки 25, 26, 27, 28, 29, 30 червня 1986 року, 01, 02, 03, 04, 05, 06, 07 липня 1986 року у складі формувань Цивільної оборони може бути підтверджений наданими документами, зокрема: посвідченням, довідкою МСЕК, експертним висновком, довідками Будівельного управління № 13 тресту «Укрсхіднафтогазбуд» № 528 від 22.05.1991 року та № 573 від 14.06.1991 року, архівними довідками, іншими документами.

Оскільки встановлення факту, що ОСОБА_1 виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (Чорнобильської катастрофи) в 3 зоні небезпеки 25, 26, 27, 28, 29, 30 червня 1986 року, 01, 02, 03, 04, 05, 06, 07 липня 1986 року у складі формувань Цивільної оборони необхідно її для отримання довідки про заробітну плату та підтвердження відповідного статусу, заявник звернулася до суду з даною заявою.

Заявник у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутність, просив свої вимоги, вказані в заяві, задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації в судове засідання з'явився, надав суду письмову заяву, в якій зазначено, що Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації є неналежним відповідачем, та прохав залучити до участі в справі в якості відповідача ОСОБА_2 соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації. Також, представником заінтересованої особи подані письмові пояснення, згідно яких вважає, що позивачу необхідно звернутися з даним спором до Харківського окружного адміністративного суду.

З приводу заяви заінтересованої особи Суд вважає за необхідне зазначити: відповідно до ч. 4 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб, тобто такого статусу як відповідач дана категорія справ не має.

Крім того, відповідно до Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 р. № 423 Міністерство соціальної політики України (Мінсоцполітики) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який зокрема забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики.

П.п. 7) п. 4 здійснює в межах повноважень, передбачених законом, координацію діяльності структурних підрозділів місцевих держадміністрацій з питань соціального захисту населення, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Мінсоцполітики, зокрема щодо їх підготовки до функціонування в умовах особливого періоду та під час введення правового режиму надзвичайного або воєнного стану.

Положення про ОСОБА_2 соціального захисту Харківської обласної державної адміністрації затверджено Розпорядженням Голови Харківської обласної державної адміністрації від 04 серпня 2017 року № 359. Згідно з п.п. 6) п. 5 цього положення ОСОБА_2 соціального захисту Харківської обласної державної адміністрації здійснює координацію діяльності та контроль за виконанням структурними підрозділами соціального захисту населення районних державних адміністрацій питань, що належать до його компетенції.

Положення про Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації затверджено Розпорядження Голови Балаклійської районної державної адміністрації та містить перелік повноважень саме цього управління.

Більш того органи соціального захисту населення підзвітні та підконтрольні Міністерству соціальної політики України, тобто становлять єдину систему органів соціального захисту населення, а на місцях це здійснюють саме структурні підрозділи соціального захисту населення районних державних адміністрацій, яким в даному випадку і виступає Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації.

Також Абзацом 2 пункту 7 Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року № 302 встановлено, що «Посвідчення інваліда війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім'ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Таким чином, Суд не вбачає підстав для залучення у справі інших осіб.

Суд, дослідивши надані письмові докази, приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно ч. 1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Так, ОСОБА_1 у 1986 році перебувала у трудових відносинах з Будівельним управлінням № 13, після численних перейменувань та реорганізацій ВАТ «Будівельне управління № 13», працювала штукатуром-маляром.

В звязку з аварією на Чорнобильській АЕС заявника було відряджено з підприємства для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 25.06.1986 року по 07.07.1986 року без вихідних та святкових днів, що підтверджується довідками Будівельного управління № 13 тресту «Укрсхіднафтогазбуд» № 528 від 22.05.1991 року та № 573 від 14.06.1991 року, архівними довідками, іншими документами.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та є інвалідом ІІ групи, внаслідок аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії А № 300517 с, виданим 28 вересня 2016 року Хапрківською обласною державною адміністрацією, вкладкою № 300517 с до посвідчення громадянина (ки), який (яка), постраждав (ла) внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААА № 612519.

Експертним висновком, зробленим 19.07.1991 року на засіданні № 63 Харківської міжвідомчої експертної комісії встановлено, що захворювання ОСОБА_1 повязане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ № 612519, проведеного 20.06.2011 року, ОСОБА_1 в звязку з погіршенням стану здоровя безстроково встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тобто Чорнобильської катастрофи. Ступінь втрати працездатності встановлено 70 %.

Відповідно до Інформаційної довідки (про участь у формуваннях ЦО) № 01.1-14/1776-12 від 15.11.2017 року, наданої ОСОБА_1 ОСОБА_2 з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, повідомлено, що у відповідності до вимог чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборони СРСР, затверджене постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 № 201-78; наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06.06.1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29.06.1976 року (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986 року, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986 року, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 року № 01, від 30.04.1986 року № 02, від 04.05.1986 року № 16, від 19.05.1986 року № 52 та ін.), Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об'єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов'язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей до 8 років. Статтею 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України. З урахуванням вищевикладеного, формування ЦО, в т.ч. і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Згідно ч. 1, 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами; видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством (аналогічна норма міститься в п. 1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. N 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Порядок).

П 7 Порядку регламентовано, що пенсії призваних на військові збори військовозобов'язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, І - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.

За інформацією Державного агентства України з управління зоною відчуження, перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 р. № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію Законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Поняття «зона підвищеної радіації» законодавчо не визначено, а застосовувалось деякими командирами військових частин для всієї території 30-км зони Чорнобильської АЕС (зони відселення).

Зони небезпеки визначались відповідно до радіаційної ситуації в місцях виконання робіт із ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за показниками потужності експозиційної дози. Держкомгідромету СРСР було доручено двічі на місяць станом на 1 та 15 числа забезпечувати Урядову комісію інформацією про радіаційну ситуацію на зазначених територіях. Рішення щодо віднесення населених пунктів або виробничих об'єктів до зони небезпеки приймались Урядовою комісією (від 07.08.1986 № 87, від 19.08.1986 № 108, від 18.09.1986 № 173 та від 05.01.1987 № 339).

При виконанні робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986-1987 роках залежно від потужності експозиційної дози територію зони відчуження було поділено на 1-у, 2-у, 3-ю зони небезпеки та зону особливого контролю.

До зони небезпеки № 3 належали території з рівнями іонізуючого випромінення від 100 млР/год і вище, до зони небезпеки № 2 - від 20 млР/год до 100 млР/год, до зони небезпеки № 1 - від 5 млР/год до 20 млР/год, до зони особливого котролю - від 2 млР/год до 5 млР/год.

Заявник виконувала роботи саме в зоні № 3 в період з 25.06.1986 року по 07.07.1986 року, при цьому проживала в с. Оране та виконувала там роботи, що відноситься до зони № 3.

Закон України від 22.10.1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-XII установлено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни встановлені Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року № 302.

Згідно з пунктом 2 Положення № 302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 3 Положення № 302 передбачено, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Особам з інвалідністю внаслідок війни видаються посвідчення з написом «Посвідчення інваліда війни - інвалід», наразі Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Абзацом 2 пункту 7 Положення № 302 встановлено, що «Посвідчення інваліда війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім'ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Згідно з п. 10 Положення №302, "посвідчення інваліда війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Підставою залучення заявника до виконання заходів Цивільної оборони були: положення про Цивільну оборону СРСР, яке затверджене постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111 - 1976 року, накази заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06.06.1975 року (положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та №92 від 29.06.1976 року (Постанова про організації та веденню Цивільної оборони в районі (сільському) на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), Розпорядження начальника ЦО СРСР від 26.04.1986 року, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986 року, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 року № 01, від 30.04.1986 №02 та інші).

У свою чергу, відповідно до вимог чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111-1976 року; наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06 червня 1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29 червня 1976 року (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26 квітня 1986 року, начальника ЦО УРСР від 28 квітня 1986 року, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29 квітня 1986 року № 01, від 30 квітня 1986 року № 2, від 04 травня 1986 року № 16, від 19 травня 1986 року № 52 та ін.), Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об'єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов'язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей.

Дані з Положення про невоєнізовані формування Цивільної оборони і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами мовою оригіналу: «…в состав формирований зачисляются в обязательном порядке граждане СССР мужчины в возрасте от 16 до 60 лет и женщины от 16 до 55 лет … Невоенизированные формирования гражданской обороны, которые могут использоваться в мирное время для борьбы с массовыми лесными пожарами, ликвидации последствий стихийных бедствий, крупных аварий и катастроф, комплектуются личным составом путём привлечения в эти формирования в обязательном порядке рабочих, служащих и колхозников…».

Тобто, формування Цивільної оборони, в томі числі і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Таким чином, громадяни, які виконували роботи по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків), залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Вказане також знайшло своє відображення у виданій заявнику ОСОБА_2 з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації Інформаційній довідці (про участь у формуваннях ЦО) № 01.1-14/1776-12 від 15.11.2017 року.

При цьому, жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов'язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони.

Таким чином, особи, які залучались до складу формувань Цивільної оборони у 1986 році та в інші роки ліквідації, інвалідність яких пов'язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мають право отримати такий статусу інваліда війни та/або особи з інвалідністю внаслідок війни.

Враховуючи те, що заявник має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, інвалідом ІІ групи, інвалідність пов'язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується документально, то заявник залучався до складу формувань Цивільної оборони та має право на отримання статусу інваліда війни, наразі особи з інвалідністю внаслідок війни.

Будь-яких даних щодо виконання ОСОБА_1 робіт без залучення до складу формувань Цивільної оборони суду чи залишення нею 3 зони небезпеки не надано.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, суд вважає доведеним та підтверджений документами факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, виконувала роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (Чорнобильської катастрофи) в 3 зоні небезпеки 25, 26, 27, 28, 29, 30 червня 1986 року, 01, 02, 03, 04, 05, 06, 07 липня 1986 року у складі формувань Цивільної оборони.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 5 передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.7 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України та ч.7 ст.81 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено ч. 1, п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження суди розглядають цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У досліджених нормативних актах та матеріалах знайшли своє відображення доводи заявника.

Також суд зазначає, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються (ч.1 ст.124 Конституції). Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ч.2 ст.124 Конституції). Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України (ч.5 ст.124 Конституції).

Ч. 1 ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Тому, судове рішення є обов'язковим до виконання на всій території України та всіма фізичними особами та юридичними особами незалежно від форми власності та підпорядкування.

Оскільки факт встановлюється з метою підтвердження залучення ОСОБА_1 до виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (Чорнобильської катастрофи) в 3 зоні небезпеки 25, 26, 27, 28, 29, 30 червня 1986 року, 01, 02, 03, 04, 05, 06, 07 липня 1986 року у складі формувань Цивільної оборони з метою предявлення Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації чи інших органів соціального захисту населення, уповноважених на видачу посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни (інваліда війни) та встановлення відповідного статусу, то є підстави для встановлення (надання) ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни (інваліда війни) та видачі відповідного посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни (інваліда війни), а також довідки про заробітну плату за період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з урахуванням фактів, встановлених рішенням суду.

Таким чином, суд прийшов до висновку про наявність підстав для встановлення даного факту та задоволення заяви.

У зв'язку вищевикладеним, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст. 3,4,57-61,208, 315, 316, 319 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, за участі заінтересованої особи - Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, податковий номер: НОМЕР_1, виконувала роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (Чорнобильської катастрофи) в 3 зоні небезпеки 25, 26, 27, 28, 29, 30 червня 1986 року, 01, 02, 03, 04, 05, 06, 07 липня 1986 року у складі формувань Цивільної оборони.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Заявник: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: 64250, Балаклійський район, смт. Донець, вул. Центральна, б. 27, кв. 12, паспорт серії ММ № 489988, виданий Балаклійським РВ УМВС України в Харківській області 04.04.2000 року, рнокпп НОМЕР_1.

Заінтересована особа: Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації, місце знаходження: 64200, Харківська область, м. Балаклія, пл. Ростовцева, 4, .

Суддя С.І.Усенко