Провадження № 22-ц/802/270/18 Категорія: 27 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів - Данилюк В.А., Матвійчук Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2013 року,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2013 року позивач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що 25 травня 2006 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір № DNH4KP22840096, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 3048, 50 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 25, 08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, в свою чергу відповідач зобов'язань за кредитним договором не виконував. Станом на 01.04.2013 року загальна сума заборгованості відповідача за кредитом становить 39279, 20 грн., з яких: 1814,12 грн. - заборгованість за кредитом; 12503, 56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 22614, 89 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1846, 63 грн - штраф (процентна складова).

Посить стягнути з ОСОБА_1 в свою користь заборгованість за кредитним договором № DNH4KP22840096 від 25.05.2006 року у розмірі 39279, 20 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2013 року позов у даній справі задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ "Приватбанк" 39279, 20 грн. заборгованості за кредитним договором та 392, 79 грн. судового збору.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 жовтня 2018 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2013 року у даній справі залишено без задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на заочне рішення суду першої інстанції. Просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом при ухваленні рішення порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що банком пропущено строк позовної давності звернення із позовом, просить суд застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" до нього про стягнення заборгованості.

Апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Судом встановлено, що 25 травня 2006 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DNH4KP22840096, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 3048, 50 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 25, 08 % на рік, строком на 24 місяці по 23.05.2008 року включно.

Вказаний кредитний договір складається із заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка).

Відповідно до заяви позичальника він зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі 163, 36 грн. і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити комісію та інші витрати згідно Умов про надання споживчого кредиту фізичним особам.

Відповідач зобов'язання по кредиту не виконав, внаслідок чого станом на 01.04.2013 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 39279, 20 грн., з яких: 1814, 12 грн. - заборгованість за кредитом; 12503, 56грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 22614, 89 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1846, 63 грн - штраф (процентна складова).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Згідно із ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Із заяви позичальника ОСОБА_1Я вбачається, що кредит йому надано на строк 24 місяці по 23.05.2008 року включно. Тобто, кінцевий строк повернення кредиту, встановлений у договорі, є 23.05.2008 року. З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитом вбачається, що щомісячних платежів на повернення кредиту позичальник не здійснював.

З позовом про стягнення заборгованості за цим договором банк звернувся до суду 17 червня 2013 року, тобто поза межами позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи розгляд справи за результатами якого суд першої інстанції ухвалив заочне рішення відбувся 22 липня 2013 року.

Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до частини п'ятої статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу.

Відтак, під час розгляду справи у суді першої інстанції належним доказом вручення судової повістки, відправленої поштою, було, зокрема, повідомлення про вручення рекомендованого листа.

В матеріалах справи наявний супровідний лист Луцького міськрайонного суду від 02.07.2013 року про направлення відповідачу повідомлення про розгляд справи 22.07.2013 року, однак жодних доказів на підтвердження отримання відповідачем цього повідомлення немає (повідомлення про вручення рекомендованого повідомлення, конверт з повідомленням, який повернувся до суду з відміткою про невручення). Тобто, про розгляд справи 22.07. 2013 року відповідач не був належним чином повідомлений.

У заяві від 27 вересня 2018 року про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.07.2013 року відповідач вказував, що позовна заява подана з пропуском позовної давності, а також, що він не був належно повідомлений про час і місце судового розгляду, внаслідок чого не зміг реалізувати право подати заяву про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення.

Суд першої інстанції в ухвалі від 16 жовтня 2018 року встановив, що відповідач належним чином повідомлявся про день, час і місце розгляду справи. Суд вказав, що у заяві про перегляд заочного рішення не вказані обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Зокрема тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної заяви.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не приймає до уваги п. 1.7.31 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, відповідно до якого строк позовної давності щодо вимог повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів становить 50 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не підписувались відповідачем, а тому немає підстав вважати, що між сторонами був укладений в письмовій формі договір про збільшення позовної давності.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, в задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" слід відмовити за спливом позовної давності.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2013 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: