Справа № 464/1770/18
пр.№ 2/464/954/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02.07.2018 року Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді Теслюка Д.Ю.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

04.04.2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом, в якому просить визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою №12 в будинку №117 по пр. Червоної Калини у м.Львові.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є власником квартири АДРЕСА_1, яку успадкувала після смерті доньки ОСОБА_4, яка померла 20.10.2016 р. У вказаній квартирі, окрім неї, з 16.11.2013 р. зареєстрований відповідач ОСОБА_3, з яким її донька ОСОБА_4 проживала у цивільному шлюбі, а 15.07.2015 р. такий шлюб між ними був зареєстрований. Проте, незважаючи на реєстрацію відповідача у даній квартирі, у такій він ніколи не проживав та не брав участі в оплаті комунальних послуг, особистих речей останнього в квартирі немає. Факт непроживання відповідача за даною адресою стверджується рядом актів ЖБК №205. Після смерті ОСОБА_4 відповідач не претендував на частку у спадщині та неодноразово обіцяв знятися з реєстрації, однак по даний час цього не зробив. У звязку з тим, що відповідач зареєстрований в квартирі, але в такій не проживає, є членом сімї попереднього власника квартири, не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом і ведуть спільне господарство, просить визнати його таким, що втратив право користування квартирою №12 в будинку №117 по пр. Червоної Калини у м.Львові.

Ухвалою від 23.04.2018 р. у справі відкрито провадження.

Позивач у судове засідання не зявилася, представником позивача ОСОБА_5 через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи, просить позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання повторно не зявився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, причин своєї неявки не повідомив та не подав до суду відзив на позовну заяву.

Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про спадщину за законом від 01.08.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №2416 (а.с. 7, 8).

Встановлено, шо вказана квартира належала доньці позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 20.10.2016 р., про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-СГ №450015 (а.с. 16).

Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії І-СГ №253475, донька позивача ОСОБА_4 перебувала з відповідачем ОСОБА_3 в шлюбі, зареєстрованому 15.07.2015 р. в Залізничному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №230 (а.с. 15).

Згідно із довідкою з місця проживання про склад сімї і реєстрацію №029 від 12.03.2018 р., виданою Житлово-будівельним кооперативом №205, а також даними будинкової книги, у квартирі АДРЕСА_1, окрім позивача, зареєстрований її зять ОСОБА_3 (а.с. 9-11, 17).

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319, 391 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст. 156 ЖК Української РСР члени сімї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно яким ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ст. 9 ЖК Української РСР).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Питання втрати членом сімї власника права користування житлом вирішується на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України. Так, даною нормою закону передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Як вбачається з актів ЖБК №205 від 23.01.2017 р., 25.09.2017 р. та 13.03.2018 р., відповідач ОСОБА_3 ніколи не проживав та не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12, 13, 14).

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, поважних причин непроживання чи перешкод йому у користуванні таким, суду не надано, а відтак, суд приходить до висновку про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою №12 в будинку №117 по пр. Червоної Калини у м.Львові.

Окрім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, в розмірі 704, 80 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-289 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, м.Львів, пр. Червоної Калини, 117/12) до ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії КВ №404985, місце реєстрації: м. Львів, пр. Червоної Калини, 117/12) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії КВ №404985, місце реєстрації: м. Львів, пр. Червоної Калини, 117/12) таким, що втратив право користування квартирою №12 в будинку №117 по пр. Червоної Калини у м.Львові.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704, 80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Ю. Теслюк