Справа № 509/540/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 рокуОвідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Козирський Є.С.,

при секретарі - Сірман Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт.Овідіополь цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_3, до ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, про позбавлення права користування житловим приміщенням-

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2018 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив суд, визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у належній позивачу квартирі АДРЕСА_1 посилаючись на те, що після реєстрації шлюбу, він з дружиною та її донькою від першого шлюбу стали мешкати однією родиною і вести домашнє господарство у належній позивачу квартирі, однак згодом їхні стосунки з дружиною погіршилися, 2,5 року потому, дружина забрала свої речі та свою доньку і виїхала жити у якесь інше, не відоме позивачу місце мешкання.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, у якій заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, справу розглядати за його відсутністю.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій проти задоволення позову не заперечує, справу розглядати за його відсутністю.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. 21.05.2015р. позивач з відповідачкою уклали шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області. Після реєстрації шлюбу, позивач з дружиною (відповідачкою) та її донькою від першого шлюбу ОСОБА_3 стали мешкати однією родиною і вести спільне домашнє господарство у належній позивачу на праві власності квартирі АДРЕСА_2. Згодом стосунки між позивачем та відповідачем погіршилися, десь наприкінці вересня 2015 року жінка забрала свої речі та свою доньку і виїхала жити у якесь інше, не відоме місце мешкання. Сторони припинили будь-які стосунки, а також вести спільне домашнє господарство. Оскільки на теперішній час наявність зареєстрованих у квартирі позивача осіб, які у неї не проживають, позивач позбавлений можливості у повній мірі реалізувати свої права щодо володіння, користування, розпорядження квартирою, крім тогозавдають труднощі позивачу у отримання допомоги та субсидій, оскільки позивач є учасником АТО і має пільги встановленні законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, він змушений звернутися до суду з відповідною заявою.

Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ч 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі зави особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени родини власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член родини власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена родини без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Факт того, що відповідачка із своєю донькою з кінця вересня 2015 року по теперішній час не проживають у будинку АДРЕСА_1 тобто більше року не проживає за місцем реєстрації, підтверджується: актом обстеження житлово побутових умов від 14.02.2018р. та довідками сільської Ради № 157 та №158 від 15.02.2018р.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає позов підлягаючим задоволенню у повному обсязі.

Керуючисьст.ст. 3-7,10-13,18,11,76-83,95,133,141,174,213,228,229,241-246,258,259, 263-268,272, 273 ЦПК України, ст.ст.319, 405 ЦК України, ст.ст.71 ЖК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у належній ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Є. С. Козирський