Справа № 357/7404/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №6 м. Біла Церква за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 03.06.1998 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем. 12.07.2007 року рішенням Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області відповідачу було надано у власність земельну ділянку площею 0,60 га в с. Людвинівка, по вул. Жовтнева, для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30.05.2011 року шлюб між ними розірвано. У вересні 2016 року Розаліївська сільська рада Білоцерківського району Київської області повідомила позивачку, що відповідачу належить на праві приватної власності земельна ділянка, загальною площею 0,628 га в т.ч. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га, кадастровий номер :05:008:0014 та для ведення особистого селянського господарства площею 0,3780 га, кадастровий номер :05:008:0017, яка знаходиться за адресою: Київська обл., Білоцерківський район, с. Людвинівка, вул. Волі. Позивачка, дізнавшись про існування вказаної земельної ділянки, звернулась до відповідача про її поділ, однак останній відмовився. А тому, позивачка просить суд визнати обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вище зазначену земельну ділянку та визнати за кожним з них право власності по 1/2 частини.

Ухвалою суду від 24.07.2017 року відкрито провадження у вказаній справі.

17.01.2018 року було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями у звязку із звільненням судді Протасової О. М, відповідно до якого справу передано судді Кошель Б.І.

Оскільки вказана позовна заява подана до суду до набрання чинності нової редакції ЦПК України та на момент набрання чинності цієї редакції Кодексу провадження у справі вже відкрито, тому відповідно до п. 9 ч. 1 перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 р. позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, підлягає розгляду за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

Ухвалою суду від 22.01.2018 року вказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, скористався своїм правом та направив до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечував, оскільки вказана земельна ділянка не була придбана за спільні кошти подружжя. Зазначив, що початку 2007 року він звернувся із заявою до Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області з проханням надати йому у власність вільну земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, ведення особистого селянського господарства із земель державної (комунальної) власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. 14.01.2008 року рішенням 11 сесії 5 скликання Розаліївської сільської ради йому було надано земельну ділянку по вулиці Жовтнева (нині вулиця перейменована на вул. Волі) та надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки. На даний час спірна земельна ділянка належить йому на праві приватної власності, а тому, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити.

Позивачка, отримавши 23.02.2018 року копію відзиву на позовну заяву, у встановлений судом в ухвалі про прийняття справи до провадження строк, своїм правом подати відповідь на відзив не скористалась..

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що 03.06.1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-БК №355674.

12.07.2007 року рішенням сьомої сесії пятого скликання Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області ОСОБА_2 було надано згоду на передачу у власність земельної ділянки площею 0,60 га, яка розташована в с. Людвинівка, по вул. Жовтнева, для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства та дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, що підтверджується витягом із рішення Розаліївської сільської ради від 12.07.2007 року.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30.05.2011 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Згідно з обліковою інформацією гр. ОСОБА_2 належить на праві приватної власності земельна ділянка, загальною площею 0,628 га в т.ч. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га, кадастровий номер :05:008:0014 та для ведення особистого селянського господарства площею 0,3780 га, кадастровий номер :05:008:0017, яка знаходиться за адресою: Київська обл., Білоцерківський район, с. Людвинівка, вул. Волі, що підтверджується довідкою №02-21-380 від 26.09.2016 року, виданою Виконавчим комітетом Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України суд, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Разом із тим, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як роз'яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК), ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони бул придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у ч. 1 ст.57 СК України, згідно з якою особистою власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Як вже зазначалось, ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га, кадастровий номер :05:008:0014 та земельну ділянку, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства площею 0,3780 га, кадастровий номер :05:008:0017, які знаходяться за адресою: Київська обл., Білоцерківський район, с. Людвинівка, вул. Жовтнева, 81а, що підтверджується державними актами на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №327465 та серії ЯЖ №327466, виданими на підставі рішення 11 сесії 5 скликання Розаліївської сільської ради від 14.01.2008 року №59.

Земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді.

Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України у справі №6-2710цс15.

Враховуючи вище викладене, та те, що спірна земельна ділянка є особистою власністю ОСОБА_2, вона не підлягає визнанню обєктом спільної сумісної власності подружжя та відповідно поділу, а тому позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 317, 319, 321, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 63, 69, 70 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 141-142, 206, 258-259, 265, 268, 274-279, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ОСОБА_3