ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/305/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2018 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., вивчивши матеріали за позовом поданим ОСОБА_2, в якому позивачем вказано ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод щодо участі у вихованні дитини, визначення необмеженого спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого "засобі" зв"язку, третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації,

Встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшов вказаний позов.

Вказану заяву було подано без додержання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року), а саме: не надано документу на підтвердження повноважень ОСОБА_2, який передбачений ст.42 ЦПК Україні, при цьому, не зазначено номеру засобу зв"язку позивача; зміст вищевказаних позовних вимог, в тому числі, щодо визначення необмеженого спілкування конкретно не викладено; не викладено обгрунтування та не зазначено доказів щодо відповідної позиції Органу опіки та піклування згідно з положеннями зокрема ч.5 ст.19 СК України.

Враховуючи викладене, згідно з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було вирішено залишити без руху заяву з наданням строку для виправлення недоліків - 5 днів, копію якої ОСОБА_2 отримав 17 січня 2018 року (згідно з розпискою у рекомендованому листі).

Проте, недоліки позову не були усунуті.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані висновки не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому з положень ч.3 ст.185 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.7 ст.185 ЦПК України - повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, вважаю, що відповідно до ст.185 ЦПК України заяву належить повернути.

Керуючись ст.185 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути позовну заяву ОСОБА_2, в якому позивачем вказано ОСОБА_3 до ОСОБА_4.

Апеляційна скарга на ухвалу до Апеляційного суду м. Києва може бути подана протягом 15 днів з дня отримання її копії.

Суддя: