Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 159/1777/17

провадження № 61-30609св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - «Відріг Фінанц унд Бетайлігунгс-Акціенгезельшафт» (Widrig Finanz und Beteiligungs-Aktiengesellschaft) (Князівство Ліхтенштейн),

боржник - Мале приватне підприємство «К.О.Т.» (Україна),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Малого приватного підприємства «К.О.Т.» на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 вересня 2017 року у складі судді Лесика В. О. та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 06 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Федонюк С. Ю., Осіпука В. В., Русинчука М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року Відріг Фінанц унд Бетайлігунгc-Акціенгезельшафт (Widrig Finanz &aol; Beteiligungs-Aktiengesellschaft) звернувся до суду із клопотанням про надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (далі - МКАС при ТПП України) від 16 лютого 2017 року у справі АС №385у/2016 за позовом Widrig Finanz und Beteiligungs-Aktiengesellschaft(Князівство Ліхтенштейн) до Малого приватного підприємства «К.О.Т.» (Україна) (далі - МПП «К.О.Т.»), яким вказаний позов задоволено. Стягнуто з відповідача 106 173,38 євро заборгованості за надану позику, 43 925 євро боргу за процентами за користування грошовими коштами, 7 329,17 євро для відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору, а всього 157 427,55 євро. У клопотанні заявник вказує, що у добровільному порядку вказане рішення боржником не виконується, а примусове виконання рішення іноземного суду згідно зі статтею 392 ЦПК України 2004 року здійснюється за місцезнаходженням боржника. На підставі вищенаведеного просив суд задовольнити подане клопотання.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 вересня 2017 року клопотання Дацківа Ю. О. - представника «Відріг Фінанц унд Бетайлігунгс-Акціенгезельшафт» про надання дозволу на примусове виконання рішення МКАС при ТПП України від 16 лютого 2017 року задоволено. Визнано та надано дозвіл на виконання на території України рішення МКАС при ТПП України від 16 лютого 2017 року у справі АС № 385у/2016 за позовом Widrig Finanz und Beteiligungs-Aktiengesellschaft (Князівство Ліхтенштейн) до МПП «К.О.Т.» (Україна) про стягнення з МПП «К.О.Т.» на користь Widrig Finanz und Beteiligungs-Aktiengesellschaft (Відріг Фінанц унд Бетайлігунгс-Акціенгезельшафт), 106 173,38 євро основного боргу, що станом на 28 вересня 2017 року за офіційним курсом Національного банку України становить 3 299 868,65 грн, 43 925 євро боргу за процентами за користування грошовими коштами, що станом на 28 вересня 2017 року за офіційним курсом Національного банку України становить 1 365 189 грн, 7329,17 євро для відшкодування витрат зісплати арбітражного збору, що станом на 28вересня 2017 року за офіційним курсом Національного банку України становить 227 790,60 грн, а всього 157 427,55 євро, що станом на 28вересня 2017 року за офіційним курсом Національного банку України становить 4 892 848,25 грн.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що рішення МКАС при ТПП України від 16 лютого 2017 року набрало законної сили, стало обов'язковим для сторін, не було скасоване, його виконання не було призупиненим та відсутні підстави для відмови у задоволенні клопотання, передбачені статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» і статтею 396 ЦПК України 2004 року.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 06 листопада 2017 року апеляційну скаргу представника МПП «К.О.Т.» - Білчинка О. Ю. відхилено. Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 вересня 2017 року залишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що постановляючи ухвалу про задоволення клопотання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для надання дозволу на примусове виконання зазначеного рішення з урахуванням того, що боржник не надав докази, які б могли бути підставою для відмови у задоволенні клопотання. Вказане рішення міжнародного суду набрало законної сили і є обов'язковим для виконання.

У листопаді 2017 року МПП «К.О.Т.» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, у якій просив скасувати вказані судові рішення та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання.

08 грудня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою МПП «К.О.Т.».

У травні2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

06 листопада 2018 року ухвалою Верховного Суду вказану справу призначено до судового розгляду.

У листопаді 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив Widrig Finanz und Beteiligungs-Aktiengesellschaft (Відріг Фінанц унд Бетайлігунгс-Акціенгезельшафт) на касаційну скаргу МПП «К.О.Т.».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що у арбітражному застереженні вказано про передачу справ на розгляд до Комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, якого не існує. Тому спір вирішено некомпетентним органом.

Судами першої та апеляційної інстанції не досліджено докази, якими підтверджується факт належного сповіщення боржника про арбітражний розгляд справи, у зв'язку з чим порушено його право на подання заперечень на позов.

МКАС при ТПП України, ухвалюючи оскаржуване рішення, неправильно обчислено позовну давність у спірних правовідносинах, тому таке рішення не відповідає публічному порядку України та основоположним засадам законодавства України.

Відзив на касаційну скаргу мотивовано тим, що в арбітражному застереженні вказано, що в процесі розгляду та вирішення спору застосовується Регламент МКАС при ТПП України, тому МКАС при ТПП України відповідно до положень законодавства України та ураховуючи вказане арбітражне застереження, обґрунтовано розглянув справу.

При розгляді справи у МКАС при ТПП України боржник належним чином був повідомлений, що підтверджується долученими до клопотання документами, а оскаржуване боржником рішення МКАС при ТПП України не суперечить публічному порядку, тому доводи касаційної скарги є необґрунтованими.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 04 листопада 2005 року між сторонами укладено договір позики № 1/11, за умовами якого позикодавець (Widrig Finanzund Beteiligungs Aktiengesellschaft) відповідно до умов цього договору передає позичальнику (МПП «К.О.Т.») грошові кошти у розмірі 36 000 євро, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити проценти за користування позикою у розмірі 9,8% річних з кінцевим терміном повернення коштів - 31 грудня 2006 року. Сторонами укладено договір позики № 2/01 від 10 січня 2006 року на таких же умовах на суму 76 000 євро (а.с. 24-37).

У зв'язку з невиконанням своїх обов'язків за вказанимидоговорами та відповідно до пункту 8.1 вказаних договорів позикодавець звернувся до МКАС при ТПП України з позовом для захисту своїх порушених прав.

Зі змісту підпункту 8.1. Розділу 8 «Арбітраж» договорів позики, сторони погодили, що будь-який спір, що виникає за цим договором або у зв'язку з ним підлягає передачі на розгляд та остаточне вирішення у Комерційний Арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України. Сторони погодили, що в процесі розгляду та вирішення спору буде застосовуватись Регламент Міжнародного Комерційного Арбітражу при Торгово-промисловій палаті України.

Рішенням МКАС при ТПП України від 16 лютого 2017 року у справі АС № 385у/2016 за позовом «Відріг Фінанц унд Бетайлігунгс-Акціенгезельшафт» (Widrig Finanz und Beteiligungs-Aktiengesellschaft) (Князівство Ліхтенштейн) до МПП «К.О.Т.» (Україна), задоволено позовні вимоги компанії «Відріг Фінанц унд Бетайлігунгс-Акціенгезельшафт» (Widrig Finanz und Beteiligungs-Aktiengesellschaf) та стягнуто з МПП «К.О.Т.» (Україна) 106 173,38 євро заборгованість за надану позику, 43 925 євро боргу за процентами за користування грошовими коштами, 37329,17 для відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору, а всього 157 427,55 євро. Рішення набрало законної сили з 16 лютого 2017 року є остаточним і підлягає негайному виконанню (а.с. 7-23).

Згідно зі статтею 390 ЦПК України 2004 року рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних та господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

За змістом статті ІІІ Конвенції про визнання та приведення до виконання іноземних арбітражних рішень 1958 року (далі Нью-Йоркська конвенція), кожна Договірна сторона визнає арбітражні рішення обов'язковими та приводить їх до виконання відповідно до процесуальних норм тієї території, де запитується визнання ти приведення до виконання цих рішень на умовах, викладених у цій Конвенції.

Змістом статті І цієї Конвенції її положення застосовуються також до визнання і виконання арбітражних рішень, які не вважаються внутрішніми рішеннями у тій країні, в якій подається клопотання про їх визнання і виконання.

Згідно з положеннями статті 394 ЦПК України 2004 року до клопотання додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення суду, про примусове виконання якого подається клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); 3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи; 4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); 5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником).

Відповідно до вимог частини шостої статті 395 ЦПК України 2004 року суд, розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання.

Підстави для відмови у задоволенні клопотання визначені у статті 396 ЦПК України 2004 року, а саме: 1) якщо рішення за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Законом строк пред'явлення рішення до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) в інших випадках, встановлених законами України.

Згідно із статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» у визнанні або у виконанні арбітражного рішення, незалежно від того, в якій державі воно було винесено, може бути відмовлено лише: 1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть компетентному суду, у якого просить визнання або виконання, доказ того, що: одна із сторін в арбітражній угоді, зазначеній у статті 7, була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, за законом держави, де рішення було винесено; або сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте, якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або склад третейського суду або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або рішення ще не стало обов'язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або 2) якщо суд визнає, що: об'єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством України; або визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникають або можуть виникнути між ними в зв'язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

Доводи касаційної скарги про некомпетентність розгляду вказаної справи МКАС при ТПП України є необґрунтованими, оскільки сторонами надано згоду на розгляд і вирішення спору у відповідності до Регламенту МКАС при ТПП України.

Верховний Суд також відхиляє доводи МПП «К.О.Т.» про неналежне його повідомлення про арбітражний розгляд справи, оскільки вони не відповідають матеріалам справи з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено обставини щодо належного повідомлення представника МПП «К.О.Т.» про дату розгляду справи в арбітражному суді, що підтверджено відповідними доказами, зокрема ксерокопіями повідомлень про вручення боржнику позовних матеріалів, регламенту, Рекомендаційного списку арбітрів МКАС при ТПП України, ухвали про відкладення розгляду справи та рішення МКАС при ТПП України (а. с. 39-41).

Про належне повідомлення МПП «К.О.Т.» також зазначається у рішенні МКАС при ТПП України від 16 лютого 2017 року (а.с. 12-14).

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про порушення оскаржуваним рішенням публічного порядку України з огляду на неправильне обчислення позовної давності при розгляді арбітражної справи, оскільки що такі доводи зводяться до незгоди боржника із результатом розгляду арбітражного спору.

Верховний Суд бере до уваги положення статті 5 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», відповідно до яких з питань, що регулюються цим Законом, ніяке судове втручання не повинно мати місця, крім як у випадках, коли воно передбачене в цьому Законі.

Будь-яка оцінка судом першої інстанції обставин арбітражного спору, повноти та належності доказів, які були подані сторонами арбітражного розгляду тощо, означала б неправомірне судове втручання, заборонене статтею 5 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», та порушення принципу юридичної визначеності судового рішення.

За частиною другою статті V Нью-Йоркської конвенції у визнанні і приведенні до виконання арбітражного рішення може бути також відмовлено, якщо компетентна влада країни, в якій проситься визнання і виконання, вважатиме, що:(a) об'єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законами цієї країни, (b) або визнання і приведення до виконання цього рішення суперечать публічному порядку цієї країни.

Підстави, наведені в пункті 2 статті V Нью-Йоркської конвенції, охороняють публічні інтереси держави, в якій подано клопотання про примусове виконання, та, відповідно, суди вправі використовувати їх exofficio, тобто в силу власних зобов'язань суду держави, після подання заяви про визнання й звернення до виконання арбітражного рішення.

Тобто суд держави, в якій подане таке клопотання, зобов'язаний ex officio, згідно з природою власних повноважень та його правовим статусом у державі, перевірити за власною ініціативою та в обов'язковому порядку дотримання публічного порядку в кожному випадку, незалежно від того, чи посилається сторона, яка заперечує проти визнання та звернення до виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, на предмет існування названих перешкод для такого звернення і його задоволення судом.

Такі обов'язки покладаються на суд держави, який діє від її імені, реалізуючи владні повноваження від імені країни як публічно-правового утворення.

Верховний Суд наголошує, що суди зобов'язані здійснити перевірку того, чи призведе до порушення публічного порядку України саме визнання і звернення до виконання цього арбітражного рішення.

З'ясування цього питання за своїм змістом є значно ширшим, ніж вирішення питання того, чи є правочин, укладений між сторонами арбітражного провадження, таким, що порушує публічний порядок України.

Враховуючи наведене, Верховний Суд виходить з того, що суди належним чином з'ясували вказане питання та дійшли обґрунтованого висновку, що визнання і приведення до виконання арбітражного рішення не суперечить публічному порядку України.

Отже, доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Враховуючи те, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для надання дозволу на примусове виконання вказаного рішення з урахуванням того, що боржником не надано доказів, які б могли бути підставою для відмови у задоволенні клопотання, а вказане рішення міжнародного суду набрало законної сили і є обов'язковим для виконання, Верховний Суд не знаходить підстав для скасування постановлених у цій справі ухвал судів першої та апеляційної інстанцій.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2017 року виконання ухвал Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 вересня 2017 року та Апеляційного суду Волинської області від 06 листопада 2017 року зупинено до закінчення касаційного провадження у справі, тому згідно із положеннями статті 436 ЦПК України їх виконання підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Малого приватного підприємства «К.О.Т.» залишити без задоволення.

Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 06 листопада 2017 рокузалишити без змін.

Поновити виконання ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 вересня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Волинської області від 06 листопада 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник

Г. І. Усик