Дата документу 21.11.2018
Справа № 334/7288/16-ц
Провадження № 4-с/334/70/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 р. Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Сагайдак Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1на дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Дніпровського відділу Державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2, щодо винесенню ним постанови про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 В заяві зазначив, що Ленінським районним судом м. Запоріжжя від 03.07.2017 року було винесено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суми боргу у розмірі 5 333,67 грн.27.09.2018 рокуйому стало відомо від державного виконавця, що 14.08.2017 року було видано виконавчий лист №334/7288/16-ц, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суми боргу у розмірі 5 333,67 грн. і відкрито виконавче провадження ВП №55403290 від 19.12.2017року.Також, у цей час йому стало відомо, що 13.08.2018 року державним виконавцем Присяжнюком Д.В. винесено постанову про накладення арешту на все невизначене нерухоме майно боржника.

Скаржник вважає дії державного виконавця неправомірними, а постанову такою, що підлягає скасуванню, та посилається на п.7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобовязаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

На час винесення, вказаної постанови державного виконавця, мінімальна заробітна плата складала 3723грн.,таким чином, сума боргу повинна бути не менше 74 460 грн. Однак, державний виконавець Присяжнюк Д.В., у порушенні ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», виніс постанову про арешт єдиного житла боржника.

У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця». Однак, у резолютивній частині постанови про арешт майна боржника від 13.08.2018 року відсутнє посилання, на те, в якому розмірі накладено арешт, ОСОБА_1 володіє квартирою 8 в будинку 11 по вул. Рекордна у м. Запоріжжя, разом з іншою особою, а саме ОСОБА_5

Відповідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на обєкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Державний виконавець не здійснив всіх дій для виявлення у боржника будь-якого рухомого майна. Тобто він навіть не здійснив виїзд до помешкання боржника для зясування наявності майна. Все це свідчить про незаконність дій державного виконавця Присяжнюк Д.В. Скаржник просить суд визнати дії державного виконавця Дніпровського відділу Державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2, по винесенню постанови про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 - неправомірними. Зобовязати державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, ОСОБА_2, зняти арешт з невизначеного майна, всього нерухомого майна, накладеного на підставі постанови про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1, від 13.08.2018 року ВП № 55403290.

Суд заслухавши пояснення скаржника та державного виконавця, дослідивши надані докази приходить до наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що в провадженні Дніпровського відділу Державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває виконавче провадження 55403290 від 19.12.2017 року з примусового виконання виконавчого листа №334/7288/16-ц виданого 14.08.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суми боргу у розмірі 5 333,67 грн.

Державним виконавцем Присяжнюк Д.В. було зроблено запити до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб, відповідно до наданої відповіді інформація стосовно боржників фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

Також було зроблено запити до Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями, відповідно до наданої відповіді платник податків з таким податковим номером чи серією та номером паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває.

Відповідно до запиту до Пенсійного фонду України про осіб боржників, які отримують пенсію інформацію не знайдено. Також інформацію не знайдено відповідно до відповіді Пенсійного фонду України про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи.

На запит державного виконавця до АІС «Автомобіль» надійшло повідомлення, що в АІС та НАІС «Автомобіль» записи відсутні.

Крім того, 13.08.2018 року державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 було здійснено вихід за адресою боржника вказаною у виконавчому документі з метою виявлення іншого майна боржника на яке можливо звернути стягнення та встановлення дійсного -фактичного місця проживання (знаходження) боржника, та було складено Акт державного виконавця, що при виході державного виконавця за адресою боржника перевірити майновий стан боржника не вбачається за можливе. Двері до приміщення не відчинили, у дверях залишено повістку.

Також, 13.08.2018 року державним виконавцем Дніпровського відділу Державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізької області ОСОБА_2 винесено постанову про накладення арешту на все нерухоме майно боржника.

Відповідно до ст. 447 і ст. 451 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи і за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Статтею 13 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого ч.7 статті 26 цього Закону.

Згідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження»,виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, суд вважає, що державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та в межах своїх повноважень, оскільки з 19.12.2017 року на примусовому виконанні перебував виконавчий лист №334/7288/16-ц виданий 14.08.2017 року, будь-якого майна, та будь-яких доходів у ОСОБА_6 не було виявлено, однак було встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності 14/50 частки квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, доступ до даної квартири відсутній.

Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_6 проживає у Росії та було досліджено Довіреність від 13.08.2017 року, яку надав представник скаржника, відповідно до якої, ОСОБА_1 уповноважувала ОСОБА_7 продати 14/50 частки квартири, яка належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Все це дає підстави вважати, що ОСОБА_1, знаючи про рішення Ленінського районного суду від 03.07.2017 року, щоб не виконувати рішення суду, видала довіреність про продаж даної частки квартири.

Аналізуючи норми діючого законодавства у їх застосуванні державним виконавцем під час прийняття ним рішення про накладення арешту на нерухоме майно у виконавчому провадженні № ВП 55403290, суд приходить до висновку, що скарга на дії державного виконавця задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1на дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний тексту ухвали буде складено 03 грудня 2018 р.

Суддя: Баруліна Т. Є.