Справа 206/2192/18
Провадження 2-о/206/479/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2018 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кушнірчук Р.О.,

при секретареві Соловйовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за заявою в порядку окремого провадження ОСОБА_1, заінтересована особа приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із даною заявою, обґрунтовуючи її тим, що 16 червня 1999 року померла ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина. З заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, після смерті ОСОБА_4, ніхто не звертався. Між тим вона та її чоловік - ОСОБА_5, здійснили дії, які свідчать про фактичне прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, а саме: вони користувались будинком № 1 по вул. Магаданській в м. Дніпропетровську, який належав особисто ОСОБА_4, обробляли земельну ділянку, на якій розташовано будинок, сплачували податок в податкову інспекцію. ОСОБА_4, за життя, склала заповіт, яким заповідала житловий будинок №1 по вул. Магаданській в м. Дніпропетровську своєму племіннику її чоловіку ОСОБА_5 26 травня 2000 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська було винесено рішення по справі № 2-1311/2000, яким було встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4, що померла 16.06.1999 року та за ОСОБА_5 було визнано право власності на майно, яке їй належало - житловий будинок № 1 по вул. Магаданській в м. Дніпропетровську. Таким чином судовим рішенням було встановлено, що ОСОБА_5 фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, а тому він мав право на успадкування усіх майнових прав та обов'язків, що належали спадкодавцеві ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. ОСОБА_4 за життя, будучи одноособовим власником домоволодіння № 1 по вул. Магаданській в м. Дніпропетровську, подала відповідну заяву до Дніпропетровської міської ради, за місцезнаходженням земельної ділянки. 17 червня 1999 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було прийнято рішення № 1316, яким земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_4 Факт того, що на час винесення цього рішення ОСОБА_4 померла, не скасовує та не відміняє це рішення. У ОСОБА_5, як спадкоємця четвертої черги за законом, який фактично прийняв спадщину, після смерті ОСОБА_4, яка померла 16.06.1999 року, виникло право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_4 відносно спадкового майна, яке залишилось та яке не було охоплено заповітом. 04 вересня 2014 року помер ОСОБА_5, про Самарським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ 08.09.2014 року було зроблено актовий запис № 818. Після смерті ОСОБА_5, вона звернулась до ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка - ОСОБА_5, як спадкоємець першої черги та у встановлений Законом спосіб, отримала свідоцтво про право спадщину за законом на майно, яке за життя належало спадкодавцю ОСОБА_5 У звязку з викладеним заявник вважає, що до неї перейшло в порядку спадкування за законом право на успадкування за законом на земельну ділянку, площею 0,1000 га, яка розташована на території Самарського району м. Дніпро, вул. Магаданська, 1, після смерті ОСОБА_4, яка померла 16 червня 1999 року, як спадкоємця, який здійснив дії, що свідчать про фактичне прийняття спадщини.

Представник заявника в судовому засіданні обставини викладені в заяві підтримав та просив суд задовольнити її в повному обсязі.

Від заінтересованої особи приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.

Суд вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши письмові докази по справі та надавши їм оцінку в їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Самарської районної ради м. Дніпропетровська І-КИ №272046, 16 червня 1999 року померла ОСОБА_4 (а.с.7).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2000 року № 2-1311/2000 встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4 та за ним визнано право власності на житловий будинок №1 по вул. Магаданській в м. Дніпропетровську. Крім того зазначеним рішенням встановлено, що після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_5 фактично прийняв спадщину, оскільки користувався будинком, робив ремонт, обробляв земельну ділянку, сплачував податки (а.с.9-10).

04 вересня 2014 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №583762 виданого Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с.12).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем майна ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 04 вересня 2014 року, є його дружина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5-7).

На підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів № 1316 від 17 червня 1999 року ОСОБА_4 було видано державний акт на право приватної власності на землю IV-ДП № 053231, згідно якого останній передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 гектарів в межах згідно з планом на території Самарського району м. Дніпропетровська, вул. Магаданська, б. 1, з цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.3).

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу ОСОБА_2 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлої 16 червня 1999 року ОСОБА_4 (а.с.13).

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1263 ЦК України ОСОБА_5, вважається спадкоємцем третьої черги після смерті ОСОБА_4, а з огляду на те, що він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, то він має право і на успадкування усіх майнових прав спадкодавця.

В судовому засіданні встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 за життя, будучи одноособовим власником домоволодіння № 1 по вул. Магаданській в м. Дніпропетровську, маючи намір на безоплатну приватизацію землі, на якій розташовано домоволодіння, подала відповідну заяву до Дніпропетровської міської ради, за місцезнаходженням земельної ділянки та у подальшому, згідно рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів № 1316 від 17 червня 1999 року ОСОБА_4 було видано державний акт на право приватної власності на землю (а.с.8).

16 червня 1999 року ОСОБА_4 померла, не встигнувши зареєструвати на своє імя права власності на спірну земельну ділянку з підстав, які не залежали від її волі.

Проте, згідно абз. 2 п. 1 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку».

У відповідності до листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У ОСОБА_5, як спадкоємця третьої черги за законом, який фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, яка померла 16.06.1999 року, в розумінні ст. 1296 ЦК України виникло право на спадщину за законом відносно спадкового майна, яке залишилось після ОСОБА_4 та яке не було охоплено заповітом.

Таким чином, оскільки у відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, то суд вважає що до заявника ОСОБА_1 перейшло в порядку успадкування за законом, право на успадкування за законом на земельну ділянку, площею 0,1000 га, яка розташована на території Самарського району м. Дніпро, вул. Магаданська, 1, після смерті ОСОБА_4, яка померла 16 червня 1999 року, як спадкоємця, який здійснив дії, що свідчать про фактичне прийняття спадщини.

Виходячи з викладеного, суд вбачає підстави для задоволення вказаної заяви, оскільки встановлення цього факту не суперечить чинному законодавству і не порушує чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів, а заявник дійсно є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 та має право на успадкування за законом на вказану земельну ділянку, після її смерті.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263, 268, 293, 315, 319 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрованої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, має право на успадкування за законом на земельну ділянку, площею 0,1000 га, яка розташована на території Самарського району міста Дніпра, вул. Магаданська, 1, після смерті ОСОБА_4, яка померла 16 червня 1999 року, як спадкоємець, який здійснив дії, що свідчать про фактичне прийняття спадщини.

Повний текст рішення виготовлено 09 липня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук