АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________________________
Справа № 2-191/12
Апеляційне провадження
№ 22-ц/2690/8489/2012
Провадження № 06.115/251/2018
У Х В А Л А

22 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

судді - доповідача Рейнарт І.М.

суддів Білич І.М., Кулікової С.В.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку та ухвалення додаткового рішення до рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2012р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Воля-Кабель» про порушення немайнових прав, зобов'язання спростувати поширену недостовірну інформацію, захист прав споживача послуг кабельного телебачення, визнання правочинів дійсними, визнання дій противоправними та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 лютого 2012р. позов задоволено частково, визнана достовірною інформація, що ОСОБА_1 був споживачем послуг кабельного телемовлення від ЗАТ &q?мо;Воля-Кабель&qu&q; станом на 28 березня 2006р. та сплатив на рахунок ЗАТ &q?в ;Воля-Кабель&qu&q; кошти - 412грн. 20коп. за послуги кабельного телемовлення в термін по 28 березня 2006р., а також що позивач не був абонентом ЗАТ &q?ув;Воля-Кабель&qu&q; за договором про надання послуг кабельного телемовлення в 2002р. Визнано за ОСОБА_1 право на отримання від ТОВ &q?тр;Воля-Кабель&qu&q; повної та достовірної інформації про надання телекомунікаційних послуг ТОВ &q?ій;Воля-Кабель&qu&q;.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14 червня 2012 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Воля-Кабель» задоволено, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 лютого 2012р. в частині задоволення позовних вимог про визнання достовірною інформації, що ОСОБА_1 був споживачем послуг кабельного телемовлення від ЗАТ «Воля-Кабель» станом на 28 березня 2006р. та сплатив на рахунок ЗАТ «Воля-Кабель» кошти - 412грн. 20коп. за послуги кабельного телемовлення в термін по 28 березня 2006р. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Воля-Кабель» про захист прав споживача послуг кабельного телебачення відмовлено, в іншій частині рішення суду залишено без змін та вирішено питання судових витрат.

22 листопада 2017 року ОСОБА_1 подав до Апеляційного суду міста Києва заяву, в якій просить поновити строк звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення до рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2012р., ухвалити додаткове рішення, у якому поновити строк звернення рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2012р. до виконання, визначити конкретні дії, які необхідно вчинити ОСОБА_1 для виконання рішення суду та отримання необхідної інформації, зазначити про дійсність рішення Деснянського районного суду м. Києва в частині отримання ОСОБА_1 повної та

- 2 -

достовірної інформації, підтвердити письмові документи та інше.

Відповідно до пункту 11 розділу XIII перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 127 ЦПК України, якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів розглядає заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦПК України, редакція якої діяла на момент подання заяви ОСОБА_1, заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Аналогічні положення містяться у частині 2 статті 270 діючого ЦПК України.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», редакція якого діяла на момент ухвалення рішення Апеляційним судом міста Києва, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Згідно статті 319 ЦПК України, редакція якої діяла на момент ухвалення судового рішення, рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Отже, рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2012р. набрало законної сили з моменту проголошення і підлягало виконанню протягом одного року, тобто до 14 червня 2013р., і саме у зазначений строк ОСОБА_1 мав право звернутися до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення суду.

Частиною 1 статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Причинами пропуску строку для звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення позивач зазначає отримання ним листа Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 12 червня 2013р. щодо проведення позапланової перевірки ТОВ «Воля-Кабель» від 13 березня 2013р. із виявленими порушеннями з боку провайдера програмної послуги ТОВ «Воля-Кабель» та подальші його звернення до Деснянського районного суду м. Києва та Апеляційного суду м. Києва із заявами про перегляд рішень судів за нововиявленими обставинами; отримання листів голови та членів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації від 22 квітня 2014р., 28 квітня 2014р., 14 травня 2014р., 28 травня 2014р. із повідомленням про зафіксовані та встановлені порушення з боку провайдера телекомунікацій ТОВ «Воля-

- 3 -

Кабель»; подачу заяви про перегляд рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 червня 2012 року за нововиявленими обставинами та встановлення ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 травня 2014р. того, що виявлені порушення з боку провайдера телекомунікацій ТОВ «Воля-Кабель» вимог Закону України «Про телекомунікації» є новими фактами, а не нововиявленими обставинами; не визначення та не встановлення в рішенні Деснянського районного суду міста Києва від 21 лютого 2012р. та в рішенні Апеляційного суду міста Києва від 14 червня 2012р. конкретних дій, які необхідно виконати ОСОБА_1 для отримання повної та достовірної інформації від ТОВ «Воля-Кабель» про надання телекомунікаційних послуг для потреб телебачення і радіомовлення, та по яким конкретно питанням і в який конкретно строк ОСОБА_1 має отримати повну та достовірну інформацію від ТОВ «Воля-Кабель» про надання телекомунікаційних послуг для потреб телебачення і радіомовлення.

Разом з цим, ОСОБА_1 не зазначається, чому вказані вище обставини позбавляли його можливості звернутися до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Крім того, викладені ОСОБА_1 обставини не пов'язані із його позовними вимогами про визнання за ним права на отримання від ТОВ &quпр;Воля-Кабель&q?я ; повної та достовірної інформації про надання телекомунікаційних послуг ТОВ &q?ек;Воля-Кабель&q?ос;, а документи датовані 2013-2014 роками. Однак, із даною заявою ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду тільки у листопаді 2017 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що зазначені ОСОБА_1 причини пропуску строку на звернення до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення не є поважними.

Посилання ОСОБА_1 на те, що не визначення у рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 21 лютого 2012р. та у рішенні Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2012р. конкретних дій, які йому необхідно вчинити для отримання від відповідача достовірної та повної інформації про надання телекомунікаційних послуг, позбавляє його можливості отримати виконання рішення суду, не може бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку, так як це є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

На відміну від права на справедливий суд, право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може бути обмежено зокрема задля забезпечення нормального функціонування судової системи. Це включає часові обмеження, фінансовий тягар, вимоги щодо форми звернення тощо.

Розглядаючи підстави поновлення строків, ЄСПЛ вказав, що однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення в їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, аби дізнатися про стан відомого їм судового провадження ( «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України»). Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України»).

- 4 -

Тобто суд вказує, що дослідженню підлягають підстави поновлення строків.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що причини пропуску ОСОБА_1 процесуального строку є непереконливими, а тому неповажними, пропущений строк є значним, а його безпідставне поновлення буде мати своїм наслідком порушення принципу юридичної визначеності, що є недопустимим.

Статтею 126 ЦПК України встановлено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення подана із значним пропуском встановленого ч. 2 ст. 220 ЦПК України, в редакції від 2004р., строку, зазначені ним в заяві причини пропуску строку не є поважними, тому заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення до рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2012р. залишається без розгляду.

Керуючись ст. 220 ЦПК України в редакції 2004р. та ст. 126, 127 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення до рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2012р.

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення до рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2012р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Воля-Кабель» про порушення немайнових прав, зобов'язання спростувати поширену недостовірну інформацію, захист прав споживача послуг кабельного телебачення, визнання правочинів дійсними, визнання дій противоправними та відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді