Справа № 510/1503/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.18 року Ренійський районний суд Одеської області

У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності, відповідно до ст. 344 ЦК України, оскільки він безперервно та відкрито, на протязі більше ніж 10 років, володіє даною квартирою.

Позивач у підготовче судове засідання не зявився, від представника позивача ОСОБА_3 (ордер серії ОД № 274006 від 20.07.2018 р.) надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідачка по справі, у підготовче судове засідання не зявилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: нотаріально посвідчений договір купівлі продажу від 05.08.2004 р., згідно якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1; витяг з Державного реєстру правочинів від 05.08.2004р.; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.08.2004 р., власник квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2; домова книга; звіт ПП «Експерт Центр «Авант» про проведення незалежної оцінки вартості квартири АДРЕСА_1, оцінка складає 164123 грн.; технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1, власник - ОСОБА_2.

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 05.08.2004 р. є власником квартири АДРЕСА_1. У 2007 р. ОСОБА_1 домовився із ОСОБА_2 про передачу йому квартири АДРЕСА_1, якою він з того часу відкрито та безперервно володіє, вважаючи себе фактичним власником квартири. На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у даній квартирі, відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за квартирою, утримує її, постійно робить поточний та капітальний ремонти, сплачує комунальні платежі. Оскільки позивач більш ніж 10 років добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, він вважає, що за ним може бути визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1, в порядку ст.. 344 ЦК України.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження у судовому засіданні.

Ст. 344 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму Вищего спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Відповідно до ч. 9 Постанови, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Ч. 1 ст. 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно з ч. 3 цієї статті, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено ЦК України.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Як встановлено судом позивач з 2007 р. добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується квартирою № 9 по вул.. Ізмаїльська, 46 в м. Рені Одеської області, яку йому передала ОСОБА_2. У звязку з тим, що відповідачка не висуває вимоги про повернення нерухомого майна, погодилась із позовними вимогами, суд приходить до висновку, що позивач є добросовісним володільцем нерухомого майна. Факт володіння нерухомим майном позивач не приховував. Тобто на протязі 10 років позивач добросовісно, безперервно та відкрито володіє даним нерухомим майном, таким чином є правові підстави для визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1, в порядку ст.. 344 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1, за набувальною давністю є правомірними і законними, виходять із правовідносин, повязаних з набуттям права власності. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного,

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 328, 344, 397 ЦК України (2003 р.), Постанова Пленуму Вищего спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії КЕ № 356655, виданий Ренійським РВ УМВС України в Одеській області 04.09.1996 р., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальної площею 52,00 кв.м., житловою площею 27,60 кв.м., підсобною площею 24,40 кв.м., в порядку набувальної давності.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін