Справа № 509/1131/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, в залі суду, в смт. Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

2 квітня 2018 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з названим позовом, в якому просила суд, збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача за рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 28.01.2014 р., на її користь на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно на двох дітей до повноліття дітей - до розміру 3000 грн. на двох дітей (по 1500 грн. на кожну дитину) щомісячно, починаючи з дати звернення з позовом до суду і до повноліття кожної дитини, мотивуючи це тим, що вищевказаний розмір аліментів 1000 грн. на двох дітей є занадто малим, враховуючи постійне подорожчання цін на всі продукти харчування для дітей, дитячий одяг та не дозволяє їй повноцінно забезпечувати малолітніх доньок всім необхідним, включаючи витрати на лікування, придбання необхідних приладів для навчання, оплату дитячих гуртків.

В судовому засіданні позивачка повністю підтримала свої позовні вимоги.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, на суму аліментів на двох дітей у розмірі 2600 грн., тобто по 1300 грн. на кожну дитину з огляду на його матеріальний стан, проходження військової служби у Збройних силах України за контрактом, знаходження на його утриманні хворих батьків та сплату ним аліментів за рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 10.10.2017 р. у розмірі 1/6 частини усіх видів його місячного заробітку на користь своєї колишньої дружини ОСОБА_5 на утримання малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3

Дослідивши матеріали справи та додатково надані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ст. 121 СК України - права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Одночасно, стаття 183 СК України зазначає - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Стаття 184 СК України передбачає - суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку..

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно зі ст. 192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд встановив, що офіційно, шлюб між сторонами був розірваний рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 22.08.2013 р., яке набрало законної чинності 02.09.2013 р.

В період шлюбу, у сторін народились діти : донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серій НОМЕР_3 від 19.10.2007 р. та серії № НОМЕР_4 від 26.08.2010 р. відповідно, в яких батьком обох дітей записаний відповідач (а.с. 7,8).

Рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 28.01.2014 р., з відповідача на користь позивачки, на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 були стягнуті аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. на двох дітей щомісячно, починаючи з 09.12.2013 р. і до повноліття дітей (а.с. 9).

В судовому засіданні позивачка пояснила, що на сьогодні відповідач повністю сплачує вищевказані аліменти на утримання своїх доньок, не маючи заборгованості, однак вказаних коштів недостатньо для достатнього і гармонійного розвитку кожної з доньок, беручи до уваги постійне подорожчання цін на всі продукти харчування для дітей, дитячий одяг, що не дозволяє їй повноцінно забезпечувати малолітніх доньок всім необхідним, включаючи витрати на лікування, придбання необхідних приладів для навчання, оплату дитячих гуртків, проти чого не заперечував відповідач, показавши суду, що згоден сплачувати 2600 грн. на двох дітей, тобто по 1300 грн. на кожну дитину з огляду на його матеріальний стан, проходження військової служби у Збройних силах України за контрактом, знаходження на його утриманні хворих батьків та сплату ним аліментів за рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 10.10.2017 р. у розмірі 1/6 частини усіх видів його місячного заробітку на користь своєї колишньої дружини ОСОБА_5 на утримання малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3

Проти вказаних фактів не заперечувала позивачка, підтвердивши їх в судовому засіданні.

Таким чином, беручи до уваги той факт знаходження на утриманні відповідача окрім малолітніх доньок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 від позивачки - малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 від колишньої дружини ОСОБА_5, та хворих батьків, враховуючи вимоги ст. 182 СК України щодо обставин, які обов'язково враховуються судом при визначенні розміру аліментів (матеріальне становище платника аліментів, знаходження на його утримання інших дітей) і вимоги Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 р., яким встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., з 1 грудня - 2027 грн., а також згоду відповідача на збільшення розміру аліментів з 1000 грн. до 2600 грн. на двох доньок, суд, оцінивши та проаналізувавши вищевказані докази в їх сукупності, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову зі збільшенням розміру аліментів з відповідача на утримання двох малолітніх доньок аліментів з 1000 грн. до розміру 2600 грн. на двох дітей, тобто по 1300 грн. на кожну дитину, проти чого не заперечувала позивачка.

З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та часткового задоволення позову позивачки, яка в даному випадку звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути суму судового збору у сумі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 3-7,10-13,18,11,76-83,95,133,141,174,213,228,229,241-246,258,259,263-268,272,273 ЦПК України, ст.ст. 121,180-184,191,192 СК України, Постановою Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікованої Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р.), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 51,52 Конституції України, Законом України «Про охорону дитинства», суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів - задовольнити частково ;

2. Збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 (РНОКПП : НОМЕР_1) за рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 28.01.2014 р., на користь ОСОБА_1 (РНОКПП : НОМЕР_2) на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно на двох дітей до повноліття дітей - до розміру 2600 грн. на двох дітей (по 1300 грн. на кожну дитину) щомісячно, починаючи з 02.04.2018 р. і до повноліття кожної дитини з наступною індексацією відповідно до закону ;

3. В задоволенні решти позову - відмовити ;

4. Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП : НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.;

5. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 26.06.2018 р.

Суддя Гандзій Д.М.