АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 682/2166/17
Провадження № 22-ц/792/471/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Задвірний В.І.,

з участю представника апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про повернення безпідставно набутого майна за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області у складі судді Маршал І.М. від 26 грудня 2017 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В серпні 2017 року ОСОБА_4, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_5, посилалася на те, що в рахунок купівлі гаража 06.06.2015 року вона надала ОСОБА_5 кошти в сумі 850 доларів США, а 24.07.2015 року ще 1000 євро, що відповідач засвідчила розпискою. Але гараж так і не був проданий і кошти відповідачка відмовляється повертати. Стверджувала, що відповідач заволоділа її грошовими коштами без достатньої правової підстави. При цьому рішенням Славутського міськрайонного суду від 28.02.2017 року встановлено, що між сторонами не існує договірних відносин, тому як на підставу звернення із позовом послалася на ст.1212 ЦК України. Також позивач вважала, що з відповідача підлягають стягненню на її користь і проценти за користування коштами у відповідності до ч. 2 ст. 1214 ЦК України за аналогією закону, на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за період користування чужими коштами. Тому просила суд стягнути із відповідача на її користь 850 доларів США та 1000 євро, що станом на 09.08.2017 року становить суму еквівалентну 52 273,11 грн. і 15746,71 грн. процентів.

У судовому засіданні преставник позивача збільшив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача 850 доларів США та 1000 євро за курсом НБУ на день постановлення рішення судом, із відсотками, та судові витрати.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2017 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вважає рішення суду необґрунтованим, незаконним, просить його скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що суд безпідставно відхилив клопотання про допит представника позивача ОСОБА_6 як свідка. Вказує, що суд не дав належної оцінки основному доказу - розписці, власноруч написаній відповідачкою про отримання коштів. Вважає помилковим висновок суду про отримання коштів іншою особою, зроблений на підставі свідчення свідка, що є недопустимим доказом. Також суд не застосував норму ст. 1212 ЦК України, яка підлягала застосуванню у спірних правовідносинах.

16.03.2018 року ОСОБА_5 подала відзив, де вказує, що зазначені в апеляційній скарзі порушення норм процесуального права носять формальний характер та не впливають на суть і правову підставу відмову у позові. Крім цього, вважає безпідставними твердження апелянта про помилкове незастосування ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Відповідачка в судове засідання не з'явилась, будучи повідомленою про розгляд справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 376 ч.1 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, що мають значення для справи, не застосував норми матеріального права, що підлягали застосуванню (ст.ст. 1212, 1214, 1048 ЦК України) та допустив порушенння норм матеріального права .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності та необґрунтованості позову, оскільки договірними сторонами з приводу придбання гаража фактично були ОСОБА_7 та ОСОБА_4, а ОСОБА_5 коштів не набувала.

Проте з таким висновком не можна погодитися, зважаючи на таке.

Так, встановлено, згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.03.2017 року ОСОБА_7 на праві власності належить гараж з підвалом № 040050059 по вул. Плотиче в м. Славута.

В червні 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 була досягнута усна домовленість щодо купівлі-продажу цього гаража.

Згідно розписки ОСОБА_5, яка є дочкою ОСОБА_7, від 06.06.2015 року, цього дня вона отримала від ОСОБА_4 кошти в сумі 850 доларів США в рахунок купівлі гаража, а також 24.07.2015 року ще 1000 євро.

Рішенням Славутського міськрайонного суду від 28.02.2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення цих же грошових коштів за невиконання договору купівлі-продажу встановлено, що між сторонами відсутні договірні правовідносини, а відтак, відсутні підстави для задоволення позову.

Наведене підтверджується матеріалами справи і фактично не оспорюється сторонами.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

За змістом частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Так, факт отримання ОСОБА_5 від ОСОБА_4 коштів в сумі 850 дол. США та 1000 євро підтверджується розпискою від 06.06.2015 року.

Суд першої інстанції не врахував, що показання свідка ОСОБА_7 не є допустимим доказом відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України на підтвердження отримання спірних коштів саме нею, відтак не міг бути покладений в основу судового рішення.

Судом не враховано, що рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28.02.2017 року встановлено відсутність між сторонами договірних зобов'язань, а отже, відповідачка набула кошти від ОСОБА_4 без достатніх підстав.

Ця обставина є підставою для стягнення цих коштів за статтею 1212 ЦК України.

За даними НБУ курс долар станом на 20.03.2018 року становить 26,44 грн./ дол. США, а курс євро 32,54 грн./євро, а отже, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню 850 дол. США, що еквівалентно 22474 грн. та 1000 євро, що еквівалентно 32540 грн. безпідставно набутих коштів.

У частині другій статті 1214 ЦК України з посиланням на статтю 536 цього Кодексу передбачено нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами у випадку безпідставного одержання чи збереження грошей.

За змістом статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір таких процентів визначається договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Аналізуючи зазначені норми права, можна зробити висновок, що законодавець, передбачаючи можливість нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами у випадку безпідставного одержання чи збереження грошей, не визначив у законі або іншому акті законодавства його розмір. До того ж, беручи до уваги позадоговірний характер спірних грошових правовідносин, особи позбавлені можливості визначити такий розмір і в договорі.

В частині першій статті 1048 ЦК України, регулюючи проценти за договором позики (грошовим зобов'язанням), законодавець закріпив, якщо цим договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБ України.

При цьому відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколудо Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 41 Конституції України, частини першої статті 317 і частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З урахуванням указаних норм міжнародного та національного права, виходячи з принципу верховенства права, закріпленого в частині першій Конституції України та пункті 1 частинни третьої статті 2 ЦПК України, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, закріплених у статтях 3 та 8 ЦК України, слід нараховувати розмір процентів за користування чужими грошовими коштами у випадку безпідставного одержання чи збереження грошей на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_5 15746,71 грн. процентів за користування її грошовими коштами з 24.07.2015 року по 09.08.2017 року, виходячи з облікової ставки НБ України у цей період.

Наведений стороною позивача розрахунок процентів за користування безпідставно набутими коштами відповідає вимогам вказаних норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову, - підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 55014 грн. безпідставно набутих коштів та 15746,71 грн. процентів.

На підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1700,50 грн. понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 55014 грн. безпідставно набутих коштів, 15746,71 грн. процентів, а також 1700,50 грн. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 26 березня 2018 року.

Судді /підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

Головуюча у першій інстанції: Маршал І.М. Провадження № 22-ц/792/471/18

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 81