ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

4 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 621/1275/18

провадження № 22-ц/818/632/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кругової С.С

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Казенне підприємство "Зміївський ремонтний енергомеханічний завод"

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Казенного підприємства "Зміївський ремонтний енергомеханічний завод" на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 3 серпня 2018 року, ухвалене суддею Бібіком О.В.,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року позивач звернулася з позовом уточнюючи його, просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 25797,89 грн, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 23514,99 грн. та 50000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що вона працювала на підприємстві відповідача на посаді сторожа та звільнена була за згодою сторін, проте на день звільнення з нею не було проведено повного розрахунку, та звернення її про це були проігноровані.

Крім того, посилалася на те, що внаслідок несвоєчасного розрахунку при звільненні та неправомірними діями відповідача, який систематично допускав порушення трудового законодавства їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що вона є особою яка має статус інваліда 3 групи, була позбавлена засобів до існування тим що відмовляла у найнеобхіднішому, та для того щоб вижити позичала гроші на їжу та оплату житлово-комунальних послуг у знайомих. Хвилювалася, щоб не загострилася хвороба, однак, це сталося і грошей на лікування не було. Не ходила до родичів та знайомих на свята, бо не було за що купити подарунків, відчувала себе неповноцінною людиною, що поглибило душевні її страждання те, що відповідач ігнорував всі її звернення.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 3 серпня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 25797,89 грн, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 25269,84 грн. та 25000 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, а всього 76067,73 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивована тим, що з позивачем своєчасно при звільненні не було проведено повного розрахунку, а тому є підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Окрім того, у зв'язку з невиплатою з вини відповідача протягом тривалого часу заробітної плати, позивачу спричинена моральна шкода.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннямКП "Зміївський ремонтний енергомеханічний завод" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в повному обсязі та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення неповно з'ясував обставини справи, що мають істотне значення для вирішення спору по суті.

Рішення суду є таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також є незаконним та необґрунтованим.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказує, що суд в частині ухвалення рішення щодо стягнення середнього заробітку дійшов помилкового висновку на підставі невірного розрахунку, оскільки кількість робочих днів складає 164, а не 216, як зазначено в рішенні суду.

Суд ухвалюючи оскаржуване рішення в частині стягнення моральної шкоди не звернув уваги на той факт та не надав належної оцінки, що несвоєчасний розрахунок з позивачем стався не з підстав відсутності коштів у відповідача, а з підстав арешту банківських рахунків, що унеможливило розрахунок з працівником в день звільнення.

Зазначає, що суд не надав належної оцінки тому факту, що кошти які надходять на рахунки відповідача списуються виконавчою службою в рамках виконавчого провадження і самостійно розпоряджатися коштами на банківському рахунку відповідач не може самостійно.

Апеляційна скарга доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині стягнення суми заборгованості по заробітній платі у розмірі 25797,89 грн не містить.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує щодо змісту апеляційної скарги та вказує, що розрахунок середнього заробітку арифметично є правильним і розрахований за 201 робочий день після звільнення та за 216 робочих днів на день розгляду справи з моменту звільнення, крім того зазначає, що суд дійшов правильного висновку щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, вважає рішення таким, що підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно копії трудової книжки що міститься в матеріалах справи ОСОБА_1 з 13.06.2014 по 05.12.2017 працювала в казенному підприємстві "Зміївський ремонтний енергомеханічний завод" на посаді сторожа і звільнена з посади за згодою сторін. (а. с. 8).

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 21.03.2016, яке набрало законної сили з казенного підприємства "Зміївський ремонтний енергомеханічний завод" на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 21913,63 грн. станом на 01.02.2016. (а. с. 22).

Згідно листа в.о. директора казенного підприємства "Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» від 2 липня 2018 року заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 станом на 04.07.2018 складає 25797,89 грн, в якому зазначено, що середньоденна заробітна плата складає 116,99 грн, а середньомісячна 3051,96 грн (а. с. 30).

Відповідно довідки КП "Зміївський ремонтний енергомеханічний завод» від 02.08.2018 розрахунок робочих днів у період з 06.12.2017 по 15.07.2018 ОСОБА_1 становить у грудні 2017 року 17 робочих днів, січень 2018 - 21, лютий 2018 - 20, березень 2018 -21, квітень-червень по 20 днів та липень на час подання уточненого позову 19.07.2018 - 14 робочих днів, на день розгляду справи судом першої інстанції 03.08.2018 - 164 дні.

Матеріали справи містять докази, що позивач є інвалідом 3 групи, перебувала на стаціонарному лікуванні в санаторії "Нафтохімік України", в Зміївській ЦРЛ (а. с. 7,14-16).

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 47 Кодексу Законів про працю України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 166 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В порушення ст. 116 Кодексу Законів про працю України, при звільненні позивачу не було здійснено відповідний розрахунок по заробітній платі відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку під час звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Матеріалами справи доведений факт, що станом на день звільнення позивача із займаної посади 5 грудня 2017 року, відповідачем не проведено повний розрахунок і сторонами не оскаржується.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на стягнення середнього заробітку з дня звільнення по день ухвалення судового рішення погоджується, проте в частині визначення 216 днів, за які повинен відповідач виплатити суму заборгованості не згоден, оскільки враховуючи період з дня звільнення 06.12.2017 по день ухвалення оскаржуваного рішення 03.08.2018 становить 164 робочих дня, а саме: грудень 2017 року 17 робочих днів, січень 2018 - 21, лютий 2018 - 20, березень 2018 -21, квітень, травень, червень 2018 по 20 днів, липень 2018- 22, серпень 2018-3 робочих дні, тобто сума виплати середнього заробітку повинна становити 164 дня*116,99 грн=19186,36 грн.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» слід звернути увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Згідно п. 3 вищезазначеної постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п. 13 тієї ж постанови, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Судом встановлено, що діями відповідача були порушені права позивача на отримання плати за свою працю, чим завдано йому моральної шкоди, оскільки фактично позбавив можливості задовольняти необхідні життєві потреби про що позивачем зазначено у позовній заяві.

Ухвалюючи рішення в частині визначення розміру моральної шкоди, суд необґрунтовано, без врахуванням принципу розумності й справедливості, визначив розмір на її відшкодування в сумі 25000 грн.

Колегія судді апеляційного суду враховуючи положення трудового законодавства, з урахуванням характеру й обсягу страждань, яких зазнала позивач, та обставин справи, що відповідає роз'ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4 вважає за можливе стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення неповно з"ясував обставини справи і помилково вважав встановленими ті обставини які мають значення для справи, що згідно вимог ст.376 ЦПК України, є підставою для зміни рішення суду.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку в частині визначення суми стягнення середнього заробітку та значно завищив суму стягнення моральної шкоди на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу та спростовують висновки суду першої інстанції, які не узгоджуються з матеріалами справи, за таких обставин судова колегія прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 25797,89 грн, що і не оскаржувалось сторонами, залишити без змін, в частині стягнення середнього заробітку та стягнення моральної шкоди рішення суду змінити, застосовуючи принцип співмірності стягнути з відповідача на користь позивача з урахуванням вищезазначеного в рахунок стягнення середнього заробітку суму у розмірі 19186,36 грн та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Колегія суддів Апеляційного суду Харківської області вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що частково спростовують висновки суду, а тому за результатами розгляду справи дійшла висновку про зміну рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Казенного підприємства "Зміївський ремонтний енергомеханічний завод" - задовольнити частково.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 3 серпня 2018 року в частині стягнення середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати при звільненні та моральної шкоди- змінити.

Позов ОСОБА_1 до Казенного підприємства "Зміївський ремонтний енергомеханічний завод" про стягнення середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати при звільненні та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Казенного підприємства "Зміївський ремонтний енергомеханічний завод" , місцезнаходження: м. Зміїв Харківської області, вул. Зміївська, 29) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 19 186 (дев'ятнадцять тисяч сто вісімдесят шість) грн. 36 коп. та 5 000 (п'ять тисяч) грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 25 797 (двадцять п'ять тисяч сімсот дев'яносто сім) грн. 89 коп. - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 4 грудня 2018 року