Справа № 617/565/17
Провадження № 2/617/6/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 березня 2018 року Вовчанський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Глоби М.М.,

при секретарі судового засідання - Борщ Л.В.,

за участю представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вовчанську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантагро» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, зобовязання повернути земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_1 у травні 2017 року звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що на підставі Державного акту серія Р2 № 745044, виданого 13.12.2002 року їй належить на праві приватної власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6, 0038 га ріллі, що знаходиться на території Іванівської сільської ради Вовчанського району Харківської області (далі Рада). Згідно договору оренди землі № 6, укладеного 01.02.2007 року з сільськогосподарським багатопрофільним кооперативом «Мрія», реорганізованим 27.09.2007 року в Товариство з обмеженою відповідальністю «Сантагро» (далі ТОВ «Сантагро»), та акту прийому-передачі земельної ділянки від 01.02.2007 року, орендодавець земельної ділянки в особі ОСОБА_4 передала в платне користування земельну ділянку площею 6, 0038 га ріллі, розташовану на території Ради. Відповідно до договору оренди передбачено, що договір укладено на 10 років, про небажання переукладати договір на новий строк сторона договору повинна попередити протягом двох місяців до закінчення терміну дії договору. ОСОБА_4 повідомила орендаря ТОВ «Сантагро» про небажання переукладати договір оренди на новий строк. Відповіді на своє попередження про небажання переукладати договір оренди земельної ділянки на новий строк ОСОБА_4 від ТОВ «Сантагро» не отримала. В січні 2017 року ОСОБА_4 стало відомо про існування зареєстрованої 29.12.2012 року в управлінні Держкомзему у Вовчанському районі додаткової угоди від 21.11.2012 року до договору оренди земельної ділянки, відповідно до якої ОСОБА_4 нібито уклала додаткову угоду з ТОВ «Сантагро» про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки до 31.12.2020 року. Просила визнати недійсною додаткову угоду від 21.11.2012 року до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого 01.02.2008 року за № 10 в ХРФ «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельним ресурсам». Розірвати договір оренди землі № 6, укладений 01.02.2007 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Сантагро», на той час СБК «Мрія». Зобовязати ТОВ «Сантагро» повернути ОСОБА_4 земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 6, 0038 га ріллі, розташовану на території Іванівської сільської ради Вовчанського району Харківської області. Також просила стягнути з ТОВ «Сантагро» на її користь понесені судові витрати.

В звязку з відмовою від позовних вимог в частині, ухвалою суду від 28.03.2018 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про розірвання договору оренди землі № 6, укладений 01.02.2007 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Сантагро», на той час СБК «Мрія».

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині, у якій вони не встановлюють нових обовязків, не скасовують чи не звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи не обмежують їх використання.

Позивач в судове засідання не зявилася, сповіщалася про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила.

Представники позивача заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_4, вказавши, що не погоджується з вимогами викладеними в позовній заяві, оскільки вони є необґрунтованими, безпідставними та такими, що суперечать вимогам діючого законодавства України, оскільки, договір оренди земельної ділянки № 6 від 01.02.2007 року зареєстрований 01.02.2008 року за № 10 в ХРФ «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельним ресурсам». Таким чином, оскільки зазначений договір оренди був укладений на 10 років, строк дії даного договору закінчується лише у 2018 році. Фактом того, що сторони договору оренди земельної ділянки досягли згоди з усіх істотних умов договору, а також те, що позивач є таким, що погоджується з умовами, викладеними у договорі є та обставина, що позивач ОСОБА_4 отримувала грошові кошти за передачу в оренду земельної ділянки ТОВ «Сантагро», що підтверджується відомостями про виплату грошей де є підпис ОСОБА_4 про отримання грошових коштів. Також зазначив, що є погоджена додаткова угода про продовження терміну дії договору з ОСОБА_4 яка підписана нею. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як встановлено під час судового розгляду, відповідно до фотокопії Державного акту серія Р2 № 745044, виданого 13.12.2002 року ОСОБА_4 належить на праві приватної власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6, 0038 га ріллі, що знаходиться на території Ради (а.с. 6).

Відповідно до фотокопії договору оренди землі № 6, укладеного 01.02.2007 року з сільськогосподарським багатопрофільним кооперативом «Мрія», реорганізованим 27.09.2007 року в ТОВ «Сантагро», зареєстрованого 01.02.2008 року за № 10 та акту прийому-передачі земельної ділянки від 01.02.2007 року, орендодавець земельної ділянки в особі ОСОБА_4 передала в платне користування земельну ділянку площею 6, 0038 га ріллі, розташовану на території Ради (а.с. 7-8 ).

Відповідно до п. 2.1 договору оренди передбачено, що договір укладено на 10 років, про небажання переукладати договір на новий строк сторона договору повинна попередити протягом двох місяців до закінчення терміну дії договору.

Вказані обставини визнані сторонами у справі, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами стосуються правочинів у сфері оренди землі та регулюються положеннями ст. ст. 202, 203, 215, 316, 317, 626, 638 ЦК України, ст. ст. 1-6, 13, 14, 16, 35 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 2, 3, 125, 152, 158 Земельного Кодексу України.

Так, відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За правилами ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з положеннями ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі», укладання договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

В розумінні ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст. 317 ЦК України право власності є право особи володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною.

Відповідно до ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) і в тому числі з підстав недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди укладається у письмовій формі та відповідно до статті 18 цього Закону набуває чинності після його державної реєстрації.

Суд враховує, що строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цього договору, а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обовязки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Як вбачається зі змісту додаткової угоди від 21.11.2012 року до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого 01.02.2008 року за № 10, ОСОБА_4 уклала додаткову угоду з ТОВ «Сантагро» про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки до 31.12.2020 року. Додаткова угода зареєстрована 29.12.2012 року в управлінні Держкомзему у Вовчанському районі Харківської області за № 02183(а.с. 9).

Натомість, згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 12322/17050 від 15.09.2017 року підпис від імені ОСОБА_4 в Додатковій угоді від 21.11.2012 року до договору оренди земельної ділянки (зареєстрованого 01.02.2008 року за № 10) розташований в графі «Орендодавець», в рядку перед друкованим текстом «/ОСОБА_4З/» - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_5, а іншою особою (а.с. 104-106).

Представником відповідача вказаний висновок під час судового розгляду не спростовано.

На разі, як вбачається із встановлених обставин справи, спірна додаткова угода укладена у письмовій формі, як того вимагають вимоги закону, проте в ній відсутній підпис однієї із сторін правочину орендодавця в особі ОСОБА_4, на що вказує вказаний висновок судової почеркознавчої експертизи і що у свою чергу вказує на відсутність підстав вважати, що договір укладений сторонами спору у письмовій формі, як того вимагає закон, і що на його укладання та на умовах, які у ньому зазначені, мала волевиявлення ОСОБА_4

Посилання представника відповідача на відомості на виплату грошей, згідно яких здійснювались виплати ОСОБА_4, як на погодження із умовами додаткової угоди, суд вважає безпідставним. Зі змісту вказаних відомостей не вбачається, що виплати проводились саме за умовами додаткової угоди.

З огляду на викладене, суд зазначає, що спірний правочин, який також пройшов державну реєстрацію, є вчиненим і що є підставою для його визнання недійсним за ст. ст. 203, 215 ЦК України як відсутність волевиявлення власника земельної ділянки на його укладання на визначених у ньому умовах.

Таким чином, підсумовуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність обставин позову, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання недійсною додаткової угоди від 21.11.2012 року до договору оренди земельної ділянки № 10 від 01.02.2008 року, укладену між ОСОБА_6 та ТОВ «Сантагро», на той час СБК «Мрія» та зареєстровану 29.12.2012 року в управлінні Держкомзему у Вовчанському районі Харківської області за № 02183.

При вирішенні позовних вимог щодо зобовязання повернення земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Як зазначили представники позивача, на виконання п. 2.1 договору оренди землі від 01.02.2007 року, позивач зверталась до ТОВ «Сантагро» із відповідною заявою та оголошенням у засобах масової інформації про відсутність наміру продовжити дію вказаного правочину.

Зазначене фактично підтверджується наявними в матеріалах справи заявою від 16.11.2016 року, описом вкладень, квитанціями та оголошенням в газеті «Хлібороб» від 14.01.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Таким чином, враховуючи, що строк дії договору оренди землі № 6 від 01.02.2007 року, закінчився, а додаткова угода від 21.11.2012 року є недійсною, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність зобовязання ТОВ «Сантагро» повернути позивачу земельну ділянку, що належить їй на підставі Державного акту серії Р2 № 745044, виданого 13.12.2002 року.

За правилами ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджуються: витрати, повязані зі сплатою судового збору при подачі до суду позовної заяви в розмірі 640 грн. 00 коп. (а.с. 1), витрати, повязані з проведенням експертизи в розмірі 7428 грн. 00 коп. (а.с. 103), а тому вони підлягають стягненню з відповідача у загальному розмірі 8068 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 7, 12, 141, 280 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантагро» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, зобовязання повернути земельну ділянку - задовольнити.

Визнати недійсною додаткову угоду від 21.11.2012 року до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого 01.02.2008 року за № 10 у Вовчанському ХРФ «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельним ресурсам».

Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Сантагро» повернути ОСОБА_4 належну їй на праві власності відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р2 № 745044 від 13.12.2002 року земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 6, 0038 га, розташовану на території Іванівської сільської ради Вовчанського району Харківської області.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантагро» на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати у сумі 8068 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи Апеляційному суду Харківської області до або через Вовчанський районний суд Харківської області.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаюча за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серія МН № 013845 виданий 19.07.2001року Вовчанським РВ УМВС України в Харківській області.

Представник позивача ОСОБА_1, проживаюча за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1.

Представник позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії МК № 678935, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Сантагро», місцезнаходження: Харківська обл., Вовчанський район, с. Іванівка, вул. Леніна, код 00707490.

Представник відповідача ОСОБА_3, проживаючий за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт серія НМ № 275833, виданий Новозаводським ВМ УМВС України в Чернігівській області 21.12.2006 року.

Повне судове рішення складено 28.03.2018 року.

Суддя