Постанова

Іменем України

06 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 175/1811/16-ц

провадження № 61-34347св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: Виконавчий комітет Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, Приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко ЛарисаЛеонідівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2017 року у складі судді Реброва С. О. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року у складі колегії суддів: Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи: Виконавчий комітет Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, Приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л. Л. про визнання шлюбу, укладеного без наміру створити сім'ю, недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на похоронах свого батька - ОСОБА_7 дізнався про наявність в померлого законної дружини - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу. Після смерті спадкодавця, відповідач звернулась до нотаріальної контори із заявою про отримання спадщини за законом, за якою 16 квітня 2015 року відкрито спадкову справу. Позивач вважає, що шлюб між його батьком та ОСОБА_5 було укладено з метою отримання спадщини без наміру створення сім'ї.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_4 просив визнати шлюб, між батьком позивача - ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, укладений 07 березня 2013 року та посвідчений виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №13, недійсним з моменту його укладення.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 фактично проіснував два роки (з моменту його укладення 07 березня 2013 року до моменту смерті ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1). За цей період сторони проживали разом за однією адресою, постійно підтримували сімейні відносини та вели спільне господарство, що підтверджується відповідними показаннями свідків допитаних у судових засіданнях.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позивач в обґрунтування своїх доводів щодо укладення шлюбу без наміру створити сім'ю не надав належних доказів на підтвердження обставин, які дають правові підстави визнання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 недійсним.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, уточнивши вимоги, просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили спільного проживання сторін, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інших доказів, які б свідчили про бажання створити сім'ю. Позивач зазначає, що ОСОБА_5 в заяві про державну реєстрацію шлюбу вказала адресу свого фактичного проживання в будинку АДРЕСА_1 при цьому його батько фактично проживав за іншою адресою.

05 червня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що 07 березня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_7

На момент смерті ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №13.

Відповідно до частини другої статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

За рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на ту обставину, що відповідач, укладаючи шлюб з його батьком ОСОБА_7, переслідувала мету отримати право на спадок, без наміру створення сім'ї, набуття прав та обов'язків подружжя після реєстрації шлюбу.

Відповідно до статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Установлено, що шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 проіснував два роки, тобто з моменту укладення 07 березня 2013 року і по день смерті ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1, і за вказаний період жоден із подружжя не звертався до відповідних органів з метою розірвання чи визнання такого шлюбу недійсним.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, місцевий суд з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку що позивач не довів відсутності у відповідача реального наміру створити сім'ю і набути прав та обов'язків подружжя. За таких обставин самі по собі доводи позивача про те, що метою укладення шлюбу для відповідача було отримання права на спадок не дає підстав для визнання шлюбу недійсним.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суди попередніх інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що відповідач не була зареєстрована за місцем проживання ОСОБА_7, не заслуговують на увагу, оскільки окреме місце реєстрації подружжя саме по собі не може бути підставою для визнання шлюбу недійсним (фіктивним).

Таким чином, доводи касаційної скарги повністю спростовуються встановленими судами наведеними вище обставинами справи і положеннями законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк