"04" грудня 2018 р.
Справа №150/672/18
Провадження по справі №2/150/260/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року Чернівецький районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Цимбалюк Л.П.

при секретарі Гендзьорі О.О.,

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мазурівської територіальної громади в особі Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду звернулася ОСОБА_1 із зазначеним позовом, в якій просить встановити факт належності державного акту на право власності на земельну ділянку її батькові ОСОБА_2, який помер 18.11.2009 року, а також визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 2,2655 га, кадастровий номер :09:002:0040, розташовану на території Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області.

Відповідно ч.1ст.188 ЦПК України в одній заяві може бути обєднано декілька вимог, повязаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

У пункті 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, № 10 розяснюється, що подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об'єктом справляння судового збору.

У випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами (п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах").

На виконання вимог ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додано документи (квитанції), що підтверджують сплату судового збору за дві вимоги у порядку та розмірі, встановлених положеннями Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року, №3674-VI та Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року, №2246-VІІІ.

Сторони в підготовче засідання не зявилися, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, через канцелярію Чернівецького районного суду Вінницької області подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Позивач свої вимоги підтримує на умовах, викладених в позовній заяві, просить їх задоволити.

Відповідач - виконком Мазурівської сільської ради Чернівецького району, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти.

Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 ЦПК України (ч.4 ст.200 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Пунктом 2 частини 4 статті 274 ЦПК України встановлено, що в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи, зокрема, у спорах щодо спадкування.

У відповідності до положень п.2 ч.4 ст.274 ЦПК України дана цивільна справа не підлягає розгляду в порядку спрощеного провадження, тому згідно ухвали від 09.11.2018 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, ґрунтуючись на наступних підставах.

Встановлено, що 18.11.2009 року помер батько позивача ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-АМ №154566, видане 18.11.2009 року виконкомом Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області.

Факт родинних відносин між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3) та померлим ОСОБА_3 підтверджено свідоцтвом про народження позивача серії І-АМ №260473, виданим 25.05.1971 року, в якому ї батьком значиться ОСОБА_3.

Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії І-АМ №014131, виданого 04.08.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького районного управління юстиції Вінницької області, після реєстрації шлюбу із ОСОБА_4 позивачу присвоєно прізвище Коса.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді предметів домашнього вжитку та земельної ділянки кадастровий номер :09:002:0040 площею 2,2655, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Мазурівської сільської радим Чернівецького району Вінницької області, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку (пай) серії ВН 225282 від 08.04.2005 року.

ОСОБА_1 у відповідності до положень ст.1261 ЦК України являється спадкоємцем першої черги, спадщину після смерті батька ОСОБА_3 фактично прийняла у грудні 2009 року, нею було взято майно спадкодавця, постійно проживала разом із спадкодавцем у спадковому будинку до дня його смерті і продовжує проживати у ньому на даний час, що стверджується довідкою, виданою виконкомом Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області від 12.10.2018 року.

Однак, ОСОБА_1 не має можливості належним чином оформити спадкові права на земельну ділянку, у звязку із тим, що правовстановлюючі документи на спадкове майно містять розбіжності в написанні по батькові спадкодавця, зокрема, в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ВН 225282 батька позивача помилково зазначено як ОСОБА_5, тоді як правильним є ОСОБА_3, що стало підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_3, про що свідчить постанова державного нотаріуса Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області від 19.10.2018 року, №940/02-31.

Як свідчить відповідь на адвокатський запит відділу держземагенства у Чернівецькому районі від 01.11.2018 року за №0-2-0.38-369/120-18, ОСОБА_3 в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Україна» немає, однак, є запис, що ОСОБА_5 дійсно отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН 011242. Відповідно до технічної документації із землеустрою по складанню державних актів на право приватної власності на земельні частки (паї) власникам земельних сертифікатів КСП «Україна» на території Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області ОСОБА_5 входить в додаток до розпорядження, затверджений розпорядженням Чернівецької РДА №148 від 01.10.2004 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документації по передачі земельних часток (паїв) в натурі та видачі державних актів на право власності на землю громадянам власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Україна» на території Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області. Інші записи з таким прізвищем відсутні.

У додатку до розпорядження голови Чернівецької райдержадміністрації №148 від 01.10.2004 року ОСОБА_5 значиться під номером 129, площа земельної ділянки складає 2,2655 (рілля).

ОСОБА_1 з метою внесення виправлень до державного акту серії ВН №225282, виданого на імя ОСОБА_5, зверталася із відповідною заявою до Чернівецької райдержадміністрації.

Однак, як свідчить лист Чернівецької райдержадміністрації від 01.11.208 року за №К-99-2, адресований позивачу, відповідно до п.п.4.1, 4.4 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22.06.2009 року за №325 (яка втратила чинність 09.09.2013 року), виправлення орфографічних або технічних помилок у бланку та державному акті не допускається, атому є неможливим внести зміни чи вправлення до державного акту, оскільки, державні акти вже не є правовстановлюючими документами на землю та вище вказана інструкція втратила чинність, внесення виправлень чинним законодавством не передбачено.

Згідно довідки, виданої виконкомом Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області від 19.10.2018 року за №1423, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є однією і тією ж самою особою.

У листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 зазначено, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Вище зазначеним листом ВССУ від 16.05.2013 за №24-753/0/4-13 звернуто увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Матеріалами справи підтверджено наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.1 ст.328 ЦК України).

Відповідно до пункту «г» частини 1 статті 81 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, №2768-ІІІ громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

У пункті «а» статті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначається, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що згідно з частиною першою статей 81, 82 ЗК право власності на земельну ділянку набувають громадяни України та юридичні особи, створені громадянами або юридичними особами України.

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинились внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення та належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися за свідоцтвом про право на спадщину.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо встановлення факту належності державного акту на право власності на земельну ділянку її батькові ОСОБА_3та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Відповідачем визнаються позовні вимоги в повному обсязі на умовах, викладених в позовній заяві.

Встановлення факту належності документу має для ОСОБА_1 юридичне значення, оскільки необхідне їй для оформлення спадщини в нотаріальному порядку.

Вище викладене відповідно до ст.315 ч.1 п.1, ст.319 ЦПК України дає підстави суду для задоволення заяви.

Враховуючи в сукупності всі обставини справи, беручи до уваги докази, які одержані у встановленому законом порядку, суд з метою захисту майнових прав ОСОБА_1 приходить до висновку про задоволення її позовних вимог.

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

На підставі ст.81 Земельного кодексу України, ст., ст.1217, 1218, 1225, 1268 ч.5, 1296, 1297 ЦК України, керуючись ст., ст.10, 11, 81, 197, 198, 200, 206 ч.4, 263 - 265, 315, 319 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задоволити повністю.

Встановити, що державний акт серії ВН №225282 від 08 квітня 2005 року на право власності на земельну ділянку площею 2,2655 га з кадастровим номером :09:002:0040, розташовану на території Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, який виданий на імя ОСОБА_5, належить одній і тій самій особі - ОСОБА_3, який помер 18 листопада 2009 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку площею 2,2655 га з кадастровим номером :09:002:0040, розташовану на території Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, яка на підставі державного акту серії ВН №225282 від 08 квітня 2005 рокуналежала ОСОБА_3, який помер 18 листопада 2009 року.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького Апеляційного суду через Чернівецький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення (п.15, п.п.15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя: Л.П. Цимбалюк