Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 204/3783/16-ц

провадження № 61-1141св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Комунальне підприємство «Центральний парк культури і відпочинку імені Т. Г. Шевченка»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Центральний парк культури і відпочинку імені Т. Г. Шевченка» (далі - КП «Центральний парк культури і відпочинку імені Т. Г. Шевченка») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що 22 жовтня 2004 року близько 17 години у Центральному парку культури і відпочинку імені Т. Г. Шевченка міста Чернівці з вини працівників цього підприємства, які перебували у стані алкогольного сп'яніння, вона впала з атракціону «Лавиця», який відноситься до обладнання підвищеної небезпеки. В результаті падіння вона отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, закритого перелому лобної кістки зліва, зміщення щелепи. За вищевказаним фактом відносно працівників підприємства була порушена кримінальна справа. Актом судово-медичного дослідження (обстеження) від 16 лютого 2011 року № 286 встановлено, що в результаті падіння 22 жовтня 2004 року з атракціону їй були спричинені тяжкі тілесні ушкодження як такі, що небезпечні для життя. Два рази на рік вона вимушена була проходити лікування у профілактичному лікувальному закладі (санаторії), вартість якого на рік становить приблизно 118 230 грн. За відсутності коштів вона не мала можливості систематично проходити лікування, яке їй рекомендували лікарі. У період з 2005 року по 2015 рік вона два рази на рік лікувалася у невропатолога. Внаслідок травмування їй була спричинена моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Враховуючи викладене, просила стягнути з відповідача на її користь 1 773 450 грн на відшкодування матеріальної шкоди, яка включає в себе вартість санаторно-курортного лікування за 12 попередніх років та за 3 роки наперед, а також - 3 млн. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 23 червня 2017 року у складі судді Дубіжанської Т .О. позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з КП «Центральний парк культури і відпочинку імені Т. Г. Шевченка» на користь ОСОБА_1 500 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з КП «Центральний парк культури і відпочинку імені Т. Г. Шевченка» в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що атракціон «Лавиця» за своїми технічними характеристиками відноситься до обладнання підвищеної небезпеки для життя відвідувачів. У діях відповідача наявна протиправна поведінка, внаслідок якої була завдана шкода ОСОБА_1, та існує причинний зв'язок між цією поведінкою та завданою шкодою. Неправомірними діями підприємства позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у перенесеному фізичному болю та душевних стражданнях у зв'язку з ушкодженням її здоров'я. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд оцінив дану шкоду у розмірі 500 тис. грн. Поряд з цим, суд вважав, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесення нею витрат на санаторно-курортне лікування.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2017 року апеляційну скаргу КП «Центральний парк культури і відпочинку імені Т. Г. Шевченка» задоволено частково, рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 23 червня 2017 року в частині відшкодування моральної шкоди змінено, зменшено суму відшкодування до 10 тис. грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що на час отримання позивачем травми (2004 рік) атракціон «Лавиця» не відносився до обладнання підвищеної небезпеки (законодавчо таким не визначався), а тому позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди через отримання травми є безпідставними. Проте, враховуючи, що позивач внаслідок отриманої травми продовжувала лікування у 2005 та 2008 роках, коли даний атракціон вже було віднесено до обладнання підвищеної небезпеки, наслідком отриманої травми є певні страждання, які викликані погіршенням стану здоров'я та фізичним болем, наявні підстави для відшкодування моральної шкоди, спричиненої через ушкодження здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Взявши до уваги те, що ОСОБА_1 отримала травму у 2004 році, її лікування не було тривалим, працездатність вона не втратила, а лише понесла певні страждання, які були викликані погіршенням стану здоров'я та фізичним болем, суд оцінив моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн.

26 грудня 2017 року ОСОБА_1 подала до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2017 року, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відсутність у 2004 році нормативного віднесення атракціонів до джерела підвищеної небезпеки та поява лише у 2006 році Правил будови і безпечної експлуатації атракціонної техніки, якими було врегульовано питання діяльності та експлуатації атракціонів, не може свідчити про те, що до 2006 року атракціони не відносилися до джерела підвищеної небезпеки. Оскільки стаття 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) не містить вичерпного переліку видів діяльності, які відносяться до джерела підвищеної небезпеки, суд має право віднести до такого джерела будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини. Зменшення судом апеляційної інстанції розміру моральної шкоди є безпідставним та необґрунтованим.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відповідач не подав відзив на касаційну скаргу.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2017 року оскаржується ОСОБА_1 лише в частині визначеного судом розміру моральної шкоди.В іншій частині рішення не оскаржується, а тому судом касаційної інстанції не перевіряється.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Видача й одержання квитанції (квитанції-замовлення, квитанції-зобов'язання) чи іншого документа на підтвердження укладення договору про побутове обслуговування свідчить про згоду сторін з усіма його умовами. Отже, ці умови є обов'язковими.

Судами встановлено, що 22 жовтня 2004 року між ОСОБА_1 (далі - замовник) та КП «Центральний парк культури і відпочинку імені Т. Г. Шевченка» міста Чернівці (далі - виконавець) було укладено публічний договір про надання послуг, за умовами якого виконавець зобов'язався за плату надати замовнику комплекс розважальних послуг на атракціоні «Лавиця». Придбання квитка «Атракціони» серії 108 № 036161 за ціною 6 грн свідчить про те, що сторони договору дійшли згоди щодо всіх умов договору про надання розважальних послуг, відтак ці умови є обов'язковими для них.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Згідно з частиною першою та другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об'єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність.

Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки наведено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, згідно з яким джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність з використання, транспортування, зберігання предметів, речовин й інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості.

Атракціон «Лавиця» має такі технічні характеристики: кількість посадкових місць - 18, кут качання - 360 градусів, напрямок обертання лави - за/проти годинникової стрілки, максимальна швидкість обертання - 24 об/хв; габаритні розміри у робочому положенні: ширина - 6 500 мм, довжина - 15 800 мм, висота - 6 300 мм; привід механізований.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що за своїми технічними характеристиками атракціон «Лавиця» можна визнати джерелом підвищеної небезпеки.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК України).

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов'язку доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Пунктом 1 Інструкції по експлуатації атракціону «Лавиця» передбачені вимоги безпеки, зокрема: обслуговування атракціону проводиться оператором-посадником. Допускати до обслуговування атракціону працівників без інструктажу та стажування забороняється. Протягом всього циклу катання оператор зобов'язаний слідкувати за тим, щоб відвідувачі не вставали з місць. Оператору категорично заборонено залишати робоче місце під час експлуатаційного циклу катання. Перед початком циклу катання посадник зобов'язаний закрити захисне огородження та зафіксувати його защіпкою. Атракціон можна вмикати лише тоді, коли оператор впевниться, що відвідувачі розміщені на атракціоні правильно, захисне огородження закрито та зафіксовано защіпкою.

Під час катання на атракціоні внаслідок значного прискорення швидкості руху у порівнянні з початковою швидкістю, атракціон «Лавиця» став рухатися спочатку вліво-вправо, а потім - уверх і дуже різко вниз. Відвідувачів підкинуло і кріплення з правого боку відірвалося, з атракціону випала позивач, а на неї впала ще одна дівчина.

Внаслідок падіння з атракціону позивач отримала тілесні ушкодження і потрапила до 1-ої Чернівецької міської лікарні з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, перелом лобної кістки зліва, закритий перелом лонної кістки зліва, зміщення щелепи, що підтверджується випискою з історії хвороби № 11651/1332.

Актом судово-медичного дослідження (обстеження) від 16 лютого 2011 року № 286 МД встановлено, що отриманні ОСОБА_1 тілесні ушкодження виникли внаслідок дії твердих тупих предметів і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя.

Обставини отримання травми ОСОБА_1 при катанні на атракціоні відповідачем не заперечуються.

В період з 23 вересня 2005 року по 04 жовтня 2005 року та з 23 вересня 2008 року по 07 жовтня 2008 року ОСОБА_1 проходила лікування у неврологічному відділенні 18-ої міської клінічної лікарні, що підтверджується виписками з історії хвороби. Лікарем-невропатологом цієї лікарні позивачу було встановлено діагноз: остаточні явища черепно-мозкової травми, забою головного мозку, перелому лівої лобної кості (22 жовтня 2004 року) та рекомендовано санаторно-курортне лікування тривалістю 21 день 2 рази на рік.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачу через ушкодження здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Поряд з цим, апеляційний суд, змінюючи рішення місцевого суду та зменшуючи суму відшкодування моральної шкоди з 500 тис. грн до 10 тис. грн, виходив з характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнала позивач внаслідок ушкодження здоров'я, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до статті 212 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано не відніс атракціон до джерела підвищеної небезпеки, не заслуговують на увагу.

Апеляційний суд правильно зазначив, що станом на 2004 рік на законодавчому рівні атракціони не були віднесенні до обладнання підвищеної небезпеки. Поряд з цим, суд вважав, що існують підстави для відшкодування моральної шкоди спричиненої через ушкодження здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тобто, фактично відніс данеобладнання до такого джерела. При цьому вказана обставина впливає лише на обов'язок сторін щодо доказування вини у заподіянні шкоди, а не на її розмір.

Не заслуговують на увагу і доводи касаційної скарги про обов'язок суду апеляційної інстанції перевірити інформацію щодо скасування наявної в матеріалах справи постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи за фатом спричинення позивачу тілесних ушкоджень внаслідок винних дій працівників КП «Центральний парк культури і відпочинку імені Т. Г. Шевченка».

Посилання суду на дану постанову не стало підставою для відмови у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди. Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи не звільняє відповідача від обов'язку доказування своєї невинуватості та від відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
С. О. Погрібний