_____________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/3640/17
Провадження № 2/520/1790/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря Баранової Ю.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

29.03.2017 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким: визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 право спільної сумісної власності подружжя, по ? за кожним на наступне майно: - однокімнатна квартира загальною площею 30,10 кв.м. за адресою АДРЕСА_1, вартістю 650 000 гривень (власник ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 9847 від 22.09.1995 року, укладеного на Одеській товарній біржі); - трьохкімнатна квартира загальною площею 70,7 кв.м., за адресою м. Одеса, пр.. Академіка Глушка, 11/2 кв. 64, вартістю 1 650 000 гривень (власник ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, р. 10-387 від 31.01.1997 ОСОБА_6 державний нотаріус Першої Одеської нотаріальної контори); - автомобіль MITSUBISHI SPASE STAR номер кузова НОМЕР_1 ДНЗ ВН3317ЕЕ (власник ОСОБА_5С.) вартістю 175 500 гривень; велосипед NORCO вартістю 48 600 гривень; швейна машинка вартістю 81 000 гривень; оверлок вартістю 81 000 гривень; холодильник VESTFROST вартістю 21 600 гривень; телевізор PHILIPS вартістю 8 000 гривень; телевізор SAMSUNG вартістю 11 000 гривень, сушильна машина вартістю 12 000 гривень; інструменти (електродриль, електролобзик, еленктрофен будівельний, еленктротурбина, ключі, викрутки) на загальну суму 27 000 гривень; радіодеталі, дроти на загальну суму 10 000 гривень;набір для спорту (гантелі, бліни, гриф штанги) на загальну суму 10 000 гривень. Всього на суму 2 785 700 гривень.

Спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розділити в натурі наступним чином: передати Владіславу Анатолійовичу, визнавши за ним право власності на: однокімнатну квартиру загальною площею 30,10 кв.м. за адресою АДРЕСА_1, вартістю 650 000 гривень; велосипед NORCO вартістю 48 600 гривень; інструменти (електродриль, електролобзик, еленктрофен будівельний, еленктротурбина, ключі, викрутки) на загальну суму 27 000 гривень; радіодеталі, дроти на загальну суму 10 000 гривень;набір для спорту (гантелі, бліни, гриф штанги) на загальну суму 10 000 гривень. Всього на суму 745 600 гривень. ОСОБА_7 ОСОБА_8, визнавши за нею право власності на: трьохкімнатну квартира загальною площею 70,7 кв.м., за адресою м. Одеса, пр.. Академіка Глушка, 11/2 кв. 64, вартістю 1 650 000 гривень; швейна машинка вартістю 81 000 гривень; оверлок вартістю 81 000 гривень; холодильник VESTFROST вартістю 21 600 гривень; телевізор PHILIPS вартістю 8 000 гривень; телевізор SAMSUNG вартістю 11 000 гривень, сушильна машина вартістю 12 000 гривень; автомобіль MITSUBISHI SPASE STAR номер кузова НОМЕР_1 ДНЗ ВН3317ЕЕ вартістю 175 500 гривень. Всього на суму 2 040 100 гривень. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 647 250 гривень.

Свої вимоги мотивував тим, що він та відповідач ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі. Позивач вказує на те, що під час перебування в шлюбі з відповідачем ними було набуте майно, однак він та її дружина не можуть дійти згоди щодо його розподілу, тому він змушений звернутись до суду з даним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М.

Ухвалою судді від 30.03.2017 року справу було прийнято до провадження суду та призначено судове засідання.

В ході судового засідання, яке відбулось 18.07.2017 року, представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_9 звернувся до суду з заявою про забезпечення доказів шляхом призначення оціночної експертизи, в якій просив перед експертом поставити наступні питання: яка ринкова вартість квартири за адресою АДРЕСА_2, квартири за адресою м. Одеса, пр.. Академіка Глушка 11/2 кв. 64 та автомобіля MITSUBISHI SPASE STAR номер кузова НОМЕР_1 ДНЗ ВН3317ЕЕ?. Проведення експертизи доручити ПП «Одеський науково-дослідницького центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.» експерту ОСОБА_10 Оплату за її проведення покласти на позивача

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18.07.2017 року у зазначеній справі було призначено судово-оціночну експертизу, провадження у справі зупинено до закінчення проведення експертизи та повернення справи до Київського районного суду м. Одеси

28.08.2017 року до канцелярії суду надійшов Висновок № 125/2017 судової оціночно-будівельної експертизи, складений 02.08.2017 року судовим експертом ПП «Одеський Науково-дослідний центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.» ОСОБА_11, у звязку з чим ухвалою суду від 04.09.2017 року було відновлено провадження у справі.

У зв`язку з тим, що вирішення питання щодо оцінки автомобілів не входило до компетенції експерта будівельно-технічних експертиз, за клопотанням представника позивача ухвалою суду від 18.10.2017 року у справі була призначена автомобільно-товарознавча експертиза, на час проведення якої провадження у справі було зупинено.

01.02.2018 року вд ОНДІСЕ до суду був надісланий висновок судової автотоварознавчої експертизи, у зв`язку з чим провадження у справі було відновлено та сторони викликані у судове засідання.

Слід зазначити, що 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України № 6232 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Так в п. 9 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції 15 грудня 2017 року зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Крім того, надали додаткові письмові пояснення, в яких просили, зокрема, виділити позивачеві у власність трьохкімнатну кварту, відповідачеві - однокімнатну квартиру та автомобіль, вказуючи на готовність позивача виплатити відповідачеві грошову компенсацію різниці вартості майна.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні позов визнала частково, а саме не заперечувала проти поділу майна подружжя по ? за кожним. Також надала суду письмові пояснення, в яких просила виділити відповідачеві трьохкімнатну квартиру, а усе інше майно не заперечувала віддати позивачеві.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як розяснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями Цивільного Кодексу України та Сімейним Кодексом України.

Судом встановлено, що 30 січня 1993 року у Третьому Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Кривцова) ОСОБА_8, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 53, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії І ЖД № 272397, виданим повторно 22 грудня 2016 року.

Під час перебування у шлюбі сторонами було набуте рухоме та нерухоме майно, а саме:

- однокімнатна квартира АДРЕСА_3, загальною площею 30,10 кв.м., що підтверджується Договором купівлі-продажу нерухомого майна № 9847 від 22 вересня 1995 року укладеного на Одеській товарній біржі між ОСОБА_12 та ОСОБА_13;

- трьохкімнатна квартира АДРЕСА_4, загальною площею 70,7 кв.м, що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 31 січня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_14, що був укладений між ОСОБА_15 та ОСОБА_13;

- легковий автомобіль MITSUBISHI SPASE STAR номер кузова НОМЕР_1 ДНЗ ВН3317ЕЕ який зареєстрований за ОСОБА_5.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 грудня 2017 року відповідач ОСОБА_5 внаслідок розірвання шлюбу з позивачем змінила прізвище на «Павлішина», про що Київським районним у місті ОСОБА_14 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було складено актовий запис за № 98, що підтверджується Свідоцтвом про зміну імені Серії І-ЖД № 012655, а також копією паспорта гр.. України № 001520766.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на час виникнення правовідносин між сторонами, майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно зі ст. 60 СК України (введеного в дію з 1 січня 2004 року і діючого на час вирішення справи судом), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ст. 28 КпШС України, ч. 2 ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу.

Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до чинного законодавства, загальною спільною власністю чоловіка і жінки є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об'єктом права приватної власності, крім майна нажитого кожним з чоловіка і жінки за час їхнього роздільного проживання при фактичному припиненні подружніх відносин.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобовязанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Обєктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Річ це обєкт матеріального світу, саме предмети якого є обєктом права власності.

Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст. 63 СК України.

Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання.

Ст. 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна.

Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму обєкта права спільної сумісної власності.

При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується ст. 70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1 статті 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя № 11 від 21.12.2007р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що майно, яке придбано за час шлюбу, а саме: однокімнатна квартира АДРЕСА_3, загальною площею 30,10 кв.м.; трьохкімнатна квартира АДРЕСА_4, загальною площею 70,7 кв.м.; легковий автомобіль MITSUBISHI SPASE STAR номер кузова НОМЕР_1 ДНЗ ВН3317ЕЕ є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та підлягає поділу.

Відповідно до Висновку № 125/2017 судової оціночно-будівельної експертизи складеного 02.08.2017 року судовим експертом ПП «Одеський Науково-дослідний центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.» ОСОБА_11 вбачається, що ринкова вартість квартири № 53, розташованої в будинку № 41 по вул. Івана Франка в м. Одесі становить 591 495 гривень, що еквівалентно 22 876 дол. США, натомість як ринкова вартість квартири № 64, розташованої по пр. Академіка Глушка буд. 11/2 в м. Одесі становить 1 330 857, що еквівалентно 51 470 дол. США.

А згідно Висновку № 17-5131 судової авто товарознавчої експертизи автомобіля, складеного судовим експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 09 січня 2018 року вбачається, що середня ринкова вартість КТЗ MITSUBISHI SPASE STAR номер кузова НОМЕР_1 ДНЗ ВН3317ЕЕ становить 143 504, 03 гривень.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Вирішуючи справу по суті, суд не відступає від засади рівності часток подружжя, оскільки матеріали справи не містять жодних відповідних доказів для зменшення частки будь-кого з подружжя.

Тому суд, виходячи з наведених вимог закону та керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного суд України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», вважає, що по даній справі слід застосувати засади рівності часток подружжя.

Відповідно ст.ст. 355 ч.1, 356 ч.1 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності ( спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 с. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Крім того, суд бере до уваги, що п.25 Постанови Пленуму Верховного суд України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» передбачено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким способом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Зважаючи на відсутність згоди відповідача на отримання грошової компенсації від позивача за різницю вартості майна, а також не внесення позивачем зазначеної грошової суми на депозит суду, суд приходить до висновку про неможливість присудження такої компенсації та необхідність визначення ідеальних часток подружжя в майні і залишення майна (квартир та автомобіля) у спільній частковій власності.

Що стосується позовних вимог в частині вимог позивача про поділ спільного майна в частині: велосипеду NORCO; швейної машинки; оверлоку; холодильнику VESTFROST; телевізору PHILIPS; телевізору SAMSUNG, сушильної машини; інструментів (електродриль, електролобзик, еленктрофен будівельний, еленктротурбина, ключі, викрутки); радіодеталей, дротів; набору для спорту (гантелі, бліни, гриф штанги), суд зазначає наступне.

За приписами ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивач не скористався своїм процесуальним правом та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування, а саме: не надано доказів існування вказаного майна та його дійсної вартості.

Розглядаючи справу по суті суд бере до уваги, що позивач в цій частині з клопотаннями про витребування та забезпечення доказів до суду не звертався, у звязку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами.

Таким чином, суд доходить до висновку про те, що вимоги в даній частині є недоведеними, а від так задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Разом з тим, при вирішенні спору суд враховує положення ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання

Ухвалюючи рішення по справі суд бере до уваги, що в судовому засіданні сторони дійшли згоди щодо поділу майна подружжя.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 60, 63, 68-69, ч.1 ст.70,71, ст. 110 -112 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (АДРЕСА_5, ІПН НОМЕР_2) та ОСОБА_4 (АДРЕСА_5, ІПН НОМЕР_2) право спільної сумісної власності подружжя, по ? за кожним на наступне майно: - однокімнатну квартиру загальною площею 30,10 кв.м. за адресою АДРЕСА_1; трьохкімнатну квартиру загальною площею 70,7 кв.м., за адресою м. Одеса, пр..Академіка Глушка, 11/2 кв. 64; легковий автомобіль MITSUBISHI SPASE STAR номер кузова НОМЕР_1 ДНЗ ВН3317ЕЕ.

В решті у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.

Повний текст рішення складений 05.04.2018 року