Номер провадження 2/229/501/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2018 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Петрова Є.В.,

при секретарі Цукаревій К.А. ,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "БалТранс" про скасування наказу про звільнення, поновлення на попередній роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

19 квітня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БалТранс" про скасування наказу про звільнення, поновлення на попередній роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Свій позов мотивує наступними обставинами. Отримавши копію рішення Апеляційного суду Донецької області 02 березня 2018 року позивач прийшов на ТОВ "БалТранс" для того щоб роботодавець поновив його на посаді "начальника дільниці". Проте йому повідомили, що такої посади на фірмі вже нема і запропонували написати заяву про звільнення за власним бажанням або заступити на посаду водія чи слюсаря з ремонту автомобілів. Він відмовився працювати без ознайомлення його із наказом про поновлення його на роботі. Цього ж дня о 15 год. 00 хв. йому було вручено акт за підписом директора ТОВ "БалТранс" ОСОБА_3 про те, що він був відсутній на роботі і йому зарахували прогул. 05 березня 2018 року о 08 год. 00 хв. йому було запропоновано написати заяву про прийом на роботу до ТОВ "БалТранс" на посаду начальника ділянки та видано наказ №3-П про поновлення позивача на роботі з 02.03.2018 р. при цьому розмір його посадового окладу роботодавцем не доведено. Работодавцем також не вирішено питання про доставку позивача на кар'єр та внесені зміни до посадової інструкції наступного змісту "Добирается до места работы самостоятельно", що є істотними змінами праці, адже до цього часу працівників вивозили на місце роботи до кар'єру службовим транспортом, оскільки рейсові автобуси туди не ходять. Позивач знаходився кожного дня на офісі і чекав відправки на кор'єр. 21 березня 2018 року йому було вручено наказ №4-П про його звільнення з посади начальника ділянки згідно ст.40 п.4 КЗпП України за прогули при цьому не розрахувавшись із позивачем за відпрацьовані дні з 02 березня 2018 року та за тарифну відпустку за рік роботи згідно з рішенням апеляційного суду.

Вважає звільнення незаконним та просить скасувати наказ ТОВ "БалТранс" від 21 березня 2018 року №4-П про його звільнення, поновити його на посаді начальника ділянки ТОВ "БалТранс" та стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 02 березня 2018 року по день поновлення на попередній роботі, стягнути з відповідача єдиний соціальний внесок у повному обсязі з усієї суми заробітної плати та моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 24 квітня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначене судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження.

23 травня 2018 року до суду надійшло заперечення представника відповідача проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

24 травня 2018 року Дружківський суд ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження та заміну судового засідання підготовчим.

12 липня 2018 року представник відповідача надав в судовому засіданні відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідач не згодний із позовом, оскільки позивач без поважних причин не приступив до виконання своїх обов'язків з 02.03.2018 року до моменту його звільнення.

В судове засідання прибув позивач ОСОБА_1, підтримав свій позов в повному обсязі, просить його задовольнити з підстав викладених в ньому.

В судовому засідання представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти позовної заяви, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідків, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

02 березня 2018 року за Наказом №3-П Директора ТОВ "БалТранс" ОСОБА_3 відновлено на роботу ОСОБА_1 на посаду начальника ділянки з 02 березня 2018 року згідно Постанови Апеляційного суду Донецької області від 01.03.2018 року по цивільній справі №229/2676/17 з окладом згідно зі штатним розписом (а.с.14).

02 березня 2018 року актом Директора ТОВ "БалТранс" ОСОБА_3, складеного в присутності водія ОСОБА_4, водія ОСОБА_5, водія ОСОБА_6 зафіксовано факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці на кар'єрі ОСОБА_7 з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. Про поважні причини його відсутності не повідомив (а.с. 120).

ОСОБА_1 від підпису акту про відсутність його на робочому місці відмовився в присутності бухгалтера ОСОБА_8 та економіста ОСОБА_9 (а.с.121).

05 березня 2018 року Директором ТОВ "БалТранс" ОСОБА_3 також складено акт в присутності свідків, про відсутність позивача протягом робочого часу з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. на робочому місці. Від підпису цього акту ОСОБА_1 відмовився в присутносі свідків (а.с.122-123).

Аналогічний акт про відсутність позивача на робочому місці було складено 06 березня 2018 року, від підпису якого ОСОБА_1 знову ж таки відмовився (а.с.124, 125).

Про відсутність позивача на робочому місці протягом робочого часу в період з 02 березня по 06 березня 2018 року з 08 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. також свідчить доповідна записка бригадира зміни, який працює на кар'єрі ОСОБА_7 Яр ОСОБА_6 (а.с.127).

В табелі робочого часу за березень 2018 року з 02 березня по 21 березня включно за виключенням вихідних днів щодо відпрацьованого часу позивачем зазначено - "прогул" (а.с.131).

20 березня 2018 року бухгалтером ТОВ "БалТранс" ОСОБА_8 на ім'я директора були надані пояснення з приводу того, що 20 березня 2018 року на початку робочого дня до офісу прийшов начальник участка ОСОБА_1 О 08 год. 40 хв. до офісу приїхав водій ОСОБА_10 для вирішення робочих питань і вона запропонувала ОСОБА_1 поїхати разом із ОСОБА_10 на його особистому автомобілі на ремонту базу, то б то на робоче місце позивача, на що він відмовився і продовжив сидіти в офісі нічого не роблячи. О 09 год. 20 хв. до офісу зайшла жінка, яка представилась дружиною ОСОБА_1 і вони разом пішли (а.с. 130).

ОСОБА_10 21 березня 2018 року, який працює водієм у ТОВ "БалТранс" в своїх поясненнях наданих на ім'я директора ТОВ "БалТранс" підтвердив, що 20 березня 2018 року на пропозицію проїхати з ним до робочого місця ОСОБА_1 відмовив. Крім заначив, що працює з 01 лютого 2018 року і ОСОБА_1 на кар'єрі "ПопівЯр" ніколи не бачив (а.с.132).

З 02 березня 2018 року до 06 березня 2018 року позивач ОСОБА_1 не надав трудову книжку для запису на відновлення на посаді начальника дільниці, про що свідчать доповідна записка надана бухгалтером ОСОБА_8 на ім'я Директора ТОВ "БалТранс" (а.с.126). Стосовно цього 20 березня 2018 року ОСОБА_1 пояснив, що його трудова книжка відсутня і розшукується ним, при знаходженні буде надана у відділ кадрів (а.с.129).

21 березня 2018 року згідно Наказу №4-П директора ТОВ "БалТранс" ОСОБА_1 звільнено за відсутністю на робочому місці, згідно ст. 40 п.4 КЗпП України (а.с.15).

В порядку ст. 230 ЦПК України судом були допитані свідки ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14

Свідок ОСОБА_15 повідомила суду, що вона знаходиться із позивачем ОСОБА_1 в дружніх стосунках. Зі слів позивача знає, що протягом 2017 року він добирався до кар'єру на службовому транспорті, але після його поновлення на роботі в березні 2018 року його перестали возити до робочого місця, заробітну плату не платили. Також знає, що зранку він йшов до офісу ТОВ "БалТранс" та знаходився там в робочий час до 21 березня 2018 року, неодноразово туди заходила та бачила його в офісі.

Свідок ОСОБА_13, яка є рідною сестрою ОСОБА_1, показала наступне. Зі слів позивача їй стало відомо, що у її брата та керівництвом ТОВ "БалТранс" виник конфлікт з приводу неправомірного звільнення. Раніше на базу в кар'єр, де він працював його доставляли робочим авто, але після поновлення позивача на роботі в цьому відмовили. Тому він приходив до офісу товариства і там перебував в робочий час офісу, нічого не роблячи, чекаючи, коли його відвезуть на базу. Вона працює у центрі зайнятості населення, який знаходиться навпроти офісу ТОВ "БалТранс", часто бачила свого брата з вікна та в обідню перерву вони разом обідали та спілкувались. Бачила, що приходив ОСОБА_1 до офісу біля 8.00 год. ранку, коли уходив не знає.

Свідок ОСОБА_14 повідомив суду, що він є двоюрідпим братом ОСОБА_1, працює на ринку, що неподалік від офісу работодавця позивача. Бачив позивача на початку березня 2018 року декілька разів протягом тижня приблизно о 12 год. 00 хв. Позивач йому казав, що вийшов з офісу на обідню перерву, яка в офісі з 12 год.00 хв. до 13 год. 00 хв.

Свідок ОСОБА_11, працює на ТОВ "БалТранс" водієм, особисто він знає ОСОБА_1, який працював майстром ділянки на кар'єрі ОСОБА_7 Повідомив суду, що всі працівники добираються до свого робочого місця самостійно чи на своєму авто, чи громадським транспортом або за домовленістю підвозять один одного. Центарлізовано їх на базу не доставляють, про що вони повідомлені. В березні місяці 2018 року погодні умови були сприятливі тому кар'єр ОСОБА_7 Яр працював безперервно, але він жодного разу ОСОБА_1 на кар'єрі не бачив.

Свідок ОСОБА_3, який є директором ТОВ "БалТранс" повідомив суду, що позивача ОСОБА_1 було відновлено на посаді начальника ділянки за рішенням Апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2018 року одразу ж з 02 березня 2018 року. 02 березня 2018 року йому було запропоновано надати відповідні документи для працевлаштування, але від написання заяви та підпису документів він категорично відмовився, про були складені відповідні акти, трудову книжку він також не надав. Був проведений його інтруктаж, але він підпису інструктажу позивач відмовився. Свої посадові обов'язки він повинен був виконувати за місцем роботи, яке знахоться на кар'єрі ОСОБА_7. Посадовою інструкцією позивача передбачено, що він повинен добиратися до місця роботи самостійно із чим він не погодився і сказав щоб його звільнювали, він буде судитися, якщо його не будуть возити на службовому автотранспорті на базу. Йому було запропоновано роботу на базі в межах міста Дружківка сел. Гарняк, куди безперевно ходить громадський транспорт, але від цієї пропозиції ОСОБА_1також ОСОБА_1 на робочому місці жодного разу в періо з з 02 березня по 21 березня 2018 року не з'явився, приходив до офісу, вимагаючи, щоб його доставили до кар'єру ОСОБА_7 Яр, деякий час проводив в офісі нічого не роблячи, потім уходив. Внаслідок чого його було звільнено з роботи за п.4 ст. 40 КЗпП України. Також сказав, що до 2018 року на підприємтсві був транспортний засіб "Ford", який використовувався для виробничих цілей і на якому часто доставляли працівників із міста до кар'єру, але згодом виробничі потреби скоротилися і з початку 2018 року всі добираються до місця роботи самостійно.

Свідок ОСОБА_6, пояснив суду, що він працює водієм на ТОВ "БалТранс", особисто знає позивача та обставини справи. Підтвердив свої показання, які надав 05 березня 2018 року про відсутність ОСОБА_1 в робочий час на робочому місці. Підтвердив, що в 2017 році їх возили на роботу службовим мікроавтобусом "Ford", але з початку 2018 року вони дістаються до роботи самостійно.

Свідок ОСОБА_8, яка працює бухгалтером та її робоче місце в офісі ТОВ "БалТранс" пояснила судум наступне. 02 березня 2018 року прийшов позивач до офісу, йому повідомили, що вакансій нема, але згодом запропонували написати заяву про прийняття його на посаду майстра дільниці та на дати документи. Заяву він написав лише 05 березня 2018 року, а трудову книжку не надав, повідомив, що розшукує. При працевлаштуванні позивач відразу сказав, щоб надали йому транспорт, тоді він поїде на роботу. До роботи ОСОБА_1 не приступив, приходив до офісу, знаходився там хвилин 30-40, може годину не більше, потім уходив. Неодноразово вона особисто виїзджала на кар'єр для складання акту про його відсутність на робочому місці. Також підтвердила обставини викладені в наданих нею за місцем роботи доповідних щодо відмови позивача на пропозицію проїхати до його робочого місця разом із водієм ОСОБА_10

Свідок ОСОБА_10- водій на ТОВ "БалТранс" повідомив суду, що якось в березні місяці 2018 року він на своєму автомобілі заїхав у особистих справах до офісу і директор попросив його відвезти ОСОБА_1 на кар'єр ОСОБА_7 на роботу, на що ОСОБА_1 не погодився.

Відповідно до ч.1,3 ст. 3 ЦПК України, Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 74 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України до стовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, дійшов висновку, що між сторонами виникли трудові правовідносини.

Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (стаття 21 КЗпП України).

Пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Прогулом без поважних причин вважається полишення роботи без відповідного попередження роботодавця в установленому порядку про розірвання трудового договору або залишення роботи до закінчення строку попередження без згоди на це роботодавця, якщо такий договір укладено на невизначений строк; залишення без поважних причин особою, з якою укладено строковий трудовий договір, роботи до закінчення строку трудового договору; самовільне залишення молодим спеціалістом (молодим робітником) роботи, на яку його направили після закінчення відповідного навчального закладу, до закінчення строку обов'язкового відпрацювання; самовільне використання без погодження з роботодавцем днів відгулів, чергової відпустки тощо. Не може вважатися прогулом відсутність працівника на робочому місці за умови, що він присутній на підприємстві. Якщо працівник не залишив місця розташування підприємства, його не можна звільнити за прогул. До такого працівника можуть застосовуватися інші види дисциплінарного або громадського стягнення чи впливу.

Частиною першою статті 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. (статті 149 КЗпП України).

Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема пунктом 4статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Тобто до порядку застосування дисциплінарного стягнення встановлені такі обов'язкові вимоги: виявлення дисциплінарного проступку; отримання від порушника письмового пояснення; додержання строків накладення дисциплінарного стягнення - один місяць із дня виявлення дисциплінарного проступку і шість місяців із дня його вчинення працівником; видання власником наказу чи розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення; доведення наказу (розпорядження) під розписку до відома працівника.

Відповідно до частини першої статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Судом встановлено, що позивача було поновлено на попередній посаді невідкладно після прийняття Апеляційним судом Донецької області, запропоновано місце роботи, проведено інструктаж, ознайомлено із посадовими обов'язками (а.с. 14). Проте позивач без поважних на те причин в період з 02 березня 2018 року по 21 березня 2018 року на робочому місці був відсутній, що було доведено в ході розгляду справи, наданими суду доказами та показаннями свідків.

Суд не приймає до уваги посилання позивача та той факт, що він був відсутній на робочому місці з поважних причин, оскільки не було організовано його доставку на робоче місце і він не мав можливості самостійно добиратися до карєру. Так, ОСОБА_1 було повідомлено, що доставка до робочого місця здійснюється працівниками самостійно (а.с. 9). Посилання позивача на той факт, що він не погодився з умовою п. 3 Розділу ІІ «Посадової інструкції начальника дільниці» - зобовязаний самостійно добиратися до місця роботи, у звязку із суттєвою зміною умов праці, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні з огляду на наступне. Не було доведено, що трудовий договір містив умову, що роботодавець зобовязаний організувати доставку працівників до карєру, не надано доказів того, що здійснювалась доставка працівників до робочого місця, окрім ОСОБА_1

Судом встановлено, що з боку роботодавця було проведено комплекс дій, передбачених законодавством, по фіксуванню відсутності ОСОБА_1 на робочому місці, та ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність вийти на робоче місце і про складання акту про відсутність на робочому місці у відношенні нього (а.с 121, 123, 125).

ОСОБА_1 не надав доказів, що перебував на лікарняному або у відпустці.

Судом встановлено, що на ТОВ «Бал Транс» відсутня профспілкова організація, а тому, не було потреби погоджувати звільнення ОСОБА_1 за прогул.

Відповідно, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 02 березня 2018 року по день поновлення на роботі не підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000, 00 грн. Ці вимоги є похідними від вимоги про поновлення на роботі.

Суд звертає увагу, що згідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, ровинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем не доведено наявність моральної шкоди, не було надано доказів того, що позивач звертався за допомогою до лікаря-психолога у звязку з депресією. Не надано доказів, що у позивача є матір та син, яким він фінансово допомагає (свідоцтво про народження, рішення суду про встановлення опіки). Що стосується необхідності укладати договори займу грошових коштів не надано доказів їх укладання; не надано доказів, що в ломбард було віднесено коштовності, не надано доказів існування заборгованості за комунальні послуги. Що стосується розірвання шлюбу, то суд не приймає це, як доказ існування моральної шкоди. Оскільки, не було доведено в суді того факту, що розлучення відбулось саме через те, що ОСОБА_1 втратив роботу

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, оскільки позивачем не доведено неправомірність дій відповідача, тому позов не підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов до висновку, що в позові необхідно відмовити в повному обсязі, тому судові витрати по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 13, 76-80, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "БалТранс" про скасування наказу про звільнення, поновлення на попередній роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом тридяти днів після проголошення рішення.

В разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано суддею 05 грудня 2018 року.

Суддя: Є. В. Петров