ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року

м.Суми

Справа №588/1419/17

Провадження № 22-ц/788/396/18

Апеляційний суд Сумської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Біляєвої О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Кононенко О.Ю., Криворотенка В.І.,

за участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Сумської області у складі судді Линник О.С. від 20 грудня 2017 року, ухвалене в м. Тростянець,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 пред'явила позов до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, обґрунтовуючи вимоги тим, що рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 04 березня 2010 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 20 січня 2010 року до досягнення дитиною повноліття.

Посилаючись на те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину ззаконодавчо збільшений, позивач просила на підставі ч. 2 ст. 182, ст. 192 СК України змінити розмір аліментів, визначений за судовим рішенням, до 1/3 частки доходу ОСОБА_2, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 пред'явив зустрічний позов про зменшення розміру аліментів на сина ОСОБА_5 з 1/3 до 1/5 частки заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця у зв'язку зі зміною його сімейного і матеріального стану.

20 грудня 2017 року ОСОБА_1 подала відзив на зустрічний позов, який вона вважає необґрунтованим, оскільки повторний шлюб укладений відповідачем у 2011 році, до 2017 року платник аліментів не порушував питання про зменшення розміру аліментів на їх спільну дитину.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 20 грудня 2017 року первісний позов задоволений частково; зустрічний позов задоволений повністю.

Змінити розмір аліментів, визначений за рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 04 березня 2010 року. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Відкликати з Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції виконавчий лист, виданий на підставі рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 04 березня 2010 року у справі 2-231/2010.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що після ухвалення рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 04 березня 2010 року сімейний і матеріальний стан ОСОБА_2 змінився, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Апеляційного суду Сумської області з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; просила змінити рішення суду в частині визначення розміру аліментів з 1/5 частки заробітку (доходу) на 1/4 частку заробітку (доходу) платника аліментів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку матеріальному стану відповідача, сімейний стан якого змінився у 2011 році. Визначений судом щомісячний розмір аліментів - 1/5 частка доходу платника аліментів не забезпечить гармонійного розвитку дитини (ас. 73-74).

У письмовому відзиві ОСОБА_2 просив залишити рішення без змін, обґрунтовуючи вимогу тим, що суд правильно визначив щомісячний розмір аліментів, урахувавши, що він одружений, у повторному шлюбі народилася дитина; дружина перебуває на обліку в Тростянецькому районному центрі зайнятості.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Інші учасники справи не з'явились в судове засідання; про дату, час і місце розгляду справи повідомлені.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували в шлюбі, який розірваний, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 51 від 2010 року травня місяця 14 числа. Вони є батьками ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 04 березня 2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на сина у розмірі 1/3 частки заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20 січня 2010 року до досягнення дитиною повноліття.

З огляду на матеріали справи ОСОБА_2 26 лютого 2011 року, тобто після ухвалення рішення про стягнення аліментів, зареєстрував шлюб з третьою особою ОСОБА_3, у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилася дочка ОСОБА_8.

Установивши, що платник аліментів є працездатним, працює, після ухвалення рішення про стягнення аліментів на дитину зареєстрував повторний шлюб, у якому народилася дочка ОСОБА_8, суд першої інстанції визнав ці обставини достатніми для зміни розміру аліментів, визначеного за судовим рішенням, до 1/5 частки доходу ОСОБА_2 Мінімальний розмір аліментів на дитину, згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При визначенні розміру аліментів суд ураховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України).

Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Тобто, виходячи зі змісту наведених норм, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним; а зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із батьків та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом.

Суд першої інстанції у справі, що переглядається, встановив, що у 2011 році ОСОБА_2 уклав повторний шлюб, у якому народилася дитина, тобто, його сімейний і матеріальний стан змінився.

З огляду на те, що ці обставини виникли після ухвалення рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 04 березня 2010 року про стягнення аліментів на користь ОСОБА_1, згідно з яким мінімальний розмір аліментів на одну дитину є меншим, ніж законодавчо встановлений, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Щомісячний розмір 1/5 частка доходу платника аліментів суд визначив з додержанням вимог статті 182 СК України, урахувавши, що батьки мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини, у тому числі щодо її матеріального забезпечення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, що матеріальний стан ОСОБА_2 не змінився, оскільки з дня укладення в 2011 році повторного шлюбу, у якому народилася дитина, він не звертався до суду з позовом про зміну розміру аліментів, не спростовують висновки суду про обґрунтованість зустрічних позовних вимог. Право платника аліментів звернутися з позовом про зміну розміру аліментів не обмежене у часі.

Вважаючи, що визначений за рішенням суду розмір аліментів не забезпечить гармонійного розвитку дитини, ОСОБА_1 на порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надала належних, достовірних і достатніх доказів на підтвердження цієї обставини, чим не виконала свій процесуальний обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд апеляційної інстанції приймає аргументи відзиву щодо доведеності відповідачем обставин зміни сімейного і матеріального стану. Разом з тим, суд не досліджує доданий до відзиву письмовий доказ - довідку Тростянецького районного центру зайнятості від 19.02.2018 щодо перебування третьої особи ОСОБА_3 на обліку як безробітної, оскільки ОСОБА_2 не надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Установивши, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції; суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 20 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М.Біляєва

Судді: О.Ю.Кононенко

В.І. Криворотенко

Дата складання повного судового рішення - 02 квітня 2018 року

Суддя-доповідач О.М.Біляєва