Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 361/4166/15-ц

провадження № 61-3083св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Карпця ВолодимираВікторовича на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2015 року у складі судді Шинкаря А. О. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 червня 2016 року у складі колегії суддів: Касьяненко Л. І., Білоконь О. В., Іванової І. В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості належної їй 1/2 частини автомобіля, що становить 55 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що з лютого 2002 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, під час якого за спільні кошти було придбано автомобіль ВАЗ-211140, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 110 000 грн, право власності на який зареєстровано за відповідачем.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2015 року у цивільній справі за її позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, позов задоволено частково та визнано зазначений автомобіль ВАЗ-211140 спільною сумісною власністю подружжя та визначено його частки - по 1/2 частині за кожним.

Оскільки з відповідачем не досягнуто згоди щодо спільного користування автомобілем, просила заявлені вимоги задовольнити.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «ВАЗ-211140», 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, в сумі 55 000 грн та судові витрати в сумі 550 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 червня 2016 року заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2015 року залишено без змін.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що автомобіль є неподільною річчю, а тому виділ у натурі належної ОСОБА_1 1/2 його частки неможливий, тому суд дійшов висновку що позов у частині стягнення грошової компенсації підлягає задоволенню, враховуючи згоду позивача на отримання грошової компенсації у розмірі 55 000 грн, що менше експертної оцінки.

У липні 2016 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 подав заяву про призначення повторної судової авто-товарознавчої експертизи з тих підстав, що розмір компенсації за частку у майні є значно завищений, у зв'язку з тим, що визначення вартості експертом проводилась без огляду автомобіля. Новий автомобіль купувався за ціною, яка майже в два рази менше від тієї, що встановлена експертом, при тому що автомобіль 2010 року випуску. Але судом відмовлено у задоволенні заяви про призначення експертизи з підстав необґрунтованості.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Пунктом 1 частини першої статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 лютого 2002 року, під час якого придбано автомобіль ВАЗ-211140, реєстраційний номер НОМЕР_2, право власності на який зареєстровано за відповідачем згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САЕ № 026712.

18 лютого 2015 року Броварський міськрайонний суд Київської області, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, а також зустрічним позовом ОСОБА_2. до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про поділ спільного сумісного майна подружжя, вирішив позов ОСОБА_1 задовольнити частково; визнати автомобіль ВАЗ-211140, реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя; визначити частки в автомобілі ВАЗ-211140 - по 1/2 частині за кожним; із визначенням часток в автомобілі він належить сторонам на праві спільної часткової власності; у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Згідно зі статтею 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно з частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Автомобіль марки ВАЗ-211140, реєстраційний номер НОМЕР_1 перебуває на праві власності та у користуванні відповідача ОСОБА_2

Між сторонами не досягнуто згоди щодо вартості автомобіля.

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи від 11 листопада 2015 року № 1468, дійсна вартість автомобіля ВАЗ-211140, реєстраційний номер НОМЕР_1, визначена із застосуванням порівняного підходу ідентичного КТЗ, за документами, наданими в матеріалах справи, без огляду об'єкта дослідження, станом на дату проведення експертного дослідження складає 117 899 грн 16 коп.

Вищевказаний висновок відповідачем не спростовано.

Враховуючи неподільність речі, а також, те що позивач заявляв вимоги саме про стягнення грошової компенсації, права власника на автомобіль фактично здійснюються лише відповідачем, який не заперечував права позивача на отримання грошової компенсації, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача такої компенсації.

Аргументи скарги ОСОБА_2 про те, що висновок експерта є необґрунтованим, адже не можна оцінити вартість автомобіля, не оглянувши його зовнішнього вигляду та технічного стану, не заслуговують на увагу, оскільки оцінка доказів не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні статті 400 ЦПК України.

Безпідставними є аргументи про відмову судом апеляційної інстанції в задоволенні заяви про призначення повторної судової авто-товарознавчої експертизи. Висновок судової автотоварознавчої експертизи від 11 листопада 2015 року № 1468, в якому зазначена вартість автомобіля в розмірі 117 899 грн 16 коп., відповідачем не спростовано. Крім того, суд стягнув на користь позивача компенсацію у розмірі, що є меншим розміром за експертною оцінкою.

Аргументи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів касаційну скаргу залишає без задоволення.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержання норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2016 року зупинено виконання оскаржуваних судових рішень до закінчення касаційного провадження.

Враховуючи те, що касаційна скарга ОСОБА_2підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України, Верховний Суд поновлює виконання заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2015 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 14 червня 2016 року.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_5 залишити без задоволення.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2015 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 14 червня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: В. І. Журавель

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило