Справа № 461/2923/17 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/5505/17 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року м.Львів

Справа № 461/2923/17

Провадження № 22-ц/783/5505/17

Апеляційний суд Львівської області в складі:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретар Іванова О.О.

з участю : ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Галицького районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 28 липня 2017 року (суддя Юрків О.Р.)

у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Міністерства внтрішніх справ України у Львівській області, про визнання незаконними та скасування рішень, зобов'язання до вчинення дій,-

встановив:

25 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання частково незаконним рішення (протоколи) № 5 від 14 листопада 2011 року та № 2 від 2 березня 2012 року та № 3 засідання житлово-побутової комісії ГУМВСУ у Львівській області від 17 вересня 2014 року та скасування їх, зобов'язання відповідача поставити його (позивача) на квартирний облік.

В обґрунтування позову посилається на те, що він є інвалідом та потребує покращення житлових умов, проживає разом із сином у квартирі загальною площею 66 кв.м, а відповідно до ст. 47 Житлового кодексу України норма жилої площі становить 13,65 кв.м на одну особу, крім цього його син страждає на бронхіальну астму, періодично лікується у психіатричному диспансері м. Дрогобича, у нього часті напади, які не дають йому можливості самостійно проживати без догляду інших осіб. Відповідно до медичного висновку № 4 комісії ЛКК його син має право на першочергове надання житлового приміщення, але так як він сам не може проживати, йому необхідна окрема кімната в квартирі, яку через невелику житлову площу квартири в м. Дрогобичі він надати йому не може, а виконком Дрогобицької міської ради з такого приводу не може надати йому окреме житло. З даного приводу він звертався з листом до начальника ГУ МВС у Львівській області де йому було відмовлено у постановці на квартирний облік.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 липня 2017 року відмовлено в задоволенні позову за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що при винесені оскаржуваних протоколів житлово-побутова комісія не взяла до уваги ту обставину, що відповідно до довідки «Берегиня» м. Дрогобич, його сім'я відповідно до закону не є в повній мірі забезпечена житлом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України у чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення редакції, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

На підставі ст.ст.10-11, 58-61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України у чинній на даний час редакції суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що житлово-побутова комісія ГУ МВСУ у Львівській області 14 листопада 2011 року відмовила у задоволенні заяви ОСОБА_2 про зарахування його на квартирний облік як пенсіонера ОВС (протокол № 5).

На засіданні цієї комісії 2 березня 2012 року (протокол № 2) відмовлено у задоволенні повторного звернення ОСОБА_2 про зарахування його на квартирний облік.

Рішення вказаної комісії від 17 вересня 2014 року, оформлене протоколом № 3, яке оскаржує позивач, ним не надане, в матеріалах справи відсутнє, не було предметом розгляду.

Згідно із абзацом 1 п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 22 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено, що облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 грудня N 470 регулюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання.

Відповідно до ст. 34 ЖК Української РСР (у чинній редакції) та п. 13 Правил обліку громадян, на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов.

Згідно з пп. 1, 3 п. 13 даних Правил, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами; які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров'я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Порядок видачі медичних висновків зазначеним хворим встановлюється Міністерством охорони здоров'я УРСР.

В силу пп. 1 п. 18 Правил обліку громадян, заява про взяття на квартирний облік подається відповідно до виконавчого комітету Ради народних депутатів за місцем проживання громадян та адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації за місцем їх роботи. Заява підписується членами сім'ї, які разом проживають, мають самостійне право на одержання жилого приміщення і бажають разом стати на облік.

Відповідно до п. 19 Правил обліку громадян, попередній розгляд заяв про взяття на квартирний облік у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів провадиться громадською комісією з житлових питань при виконавчому комітеті, а на підприємстві, в установі, організації - комісією по житлово-побутовій роботі профспілкового комітету.

Вказані комісії перевіряють житлові умови громадян і про результати перевірки складають акт.

Заяви і матеріали перевірки житлових умов громадян розглядаються на засіданні відповідної комісії, яка вносить свої пропозиції виконавчому комітетові місцевої Ради або адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і профспілковому комітетові. На засідання комісії при необхідності запрошується заявник.

Судом встановлено, що в квартирі ОСОБА_2 проживає шість осіб, житлова площа квартири 46,2 кв. м. (з розрахунку 6 осіб х 5 кв. м = 30 кв. м житлової площі, при якій були б підстави для постановки, різниця в сторону збільшення становить 16,2 кв. м).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Переліку хронічних захворювань, при яких особи, що на них страждають, не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї, затвердженого указом МОЗ УРСР 8 лютого 1985 року N 52 (у чинній редакції), визначено, що саме особи, що хворіють на важку форму бронхіальної астми з частими нападами, ускладненою дихальною недостатністю ІІ-ІІІ ступенів не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. При цьому, згідно п. 3 затвердженої Інструкції медичний висновок видається хворому за його заявою, а не батькам.

На підставі наявних у справі доказів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_2 не відноситься до переліку осіб, зазначених у ст. 34 ЖК Української РСР та п.13 Правил обліку громадян. Крім того, позивач володіє часткою нерухомого майна у м. Дрогобичі Львівської області, де постійно проживає.

Згідно із ст. 42 ЖК Української РСР, жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до Єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтею 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першої статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, 110, частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів про наявність підстав вважати, що він є особою, яка потребує покращення житлових умов і підлягає зарахуванню на квартирний облік у зв'язку з цим.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в позові, повно і всебічно з'ясував обставини справи та встановив відсутність підстав для взяття позивача на квартирний облік за місцем роботи до виходу його на пенсію (отримання ліжкомісця в гуртожитку, визнання його таким, що потребує покращення житлових умов). Судом при ухваленні оскаржуваного рішення враховано вимоги ст.ст.31,34,37,40,42,47,49 ЖК Української РСР, Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції вірно встановив, що відповідачем ГУ МВС України у Львівській області були належним чином розглянуті звернення ОСОБА_2, і за відсутності підстав для їх задоволення, рішеннями житлово-побутової комісії відмовлено ОСОБА_2 у постановці на квартирний облік, що відповідає встановленим судом обставинам та матеріалам справи.

З висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Залишити рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 липня 2017 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 9 липня 2018 року.

Головуючий

Судді