Справа № 428/741/18
Провадження №2/428/69/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

при секретарі Чумак Ю.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представників третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьк Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради Луганської області, Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області про позбавлення права користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_5, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7 про позбавлення права користування житловим приміщенням, треті особи Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради Луганської області, Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_2, яка була надана її померлій матері ОСОБА_8, оскільки вона мала статус біженця. У вищезазначеній квартирі позивача зареєстровані відповідачі ОСОБА_5 - її сестра, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 - її племінники. Відповідачі в зазначеній квартирі не проживають з 2010 року і відсутні без поважних причин. Відповідачі зібрали свої речі і переїхали на інше постійне місце проживання. Відповідач ОСОБА_5 придбала для своєї родини квартиру за адресою: АДРЕСА_1. За комунальні послуги відповідачі не сплачують, чим порушують права позивача і змушують її нести додаткові витрати. Відповідачі не виконали свої зобов'язання щодо зняття з реєстраційного обліку. Наявність реєстрації відповідачів у квартирі порушує права та інтереси позивача, як наймача квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування вказаною квартирою. Оскільки відповідачі відсутні за місцем реєстрації більше ніж шість місяців, позивач вважає їх такими, що втратили право користування вказаною квартирою. Позивач звернулася з цим позовом до суду і просить позбавити відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в позовній заяві, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. Додатково суду пояснив, що позивач ОСОБА_4 проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, яку отримала її мати як біженка на всю родину. ІНФОРМАЦІЯ_7 померла матір позивача. Вказана квартира не приватизована, в ній зареєстровані ОСОБА_4 і відповідачі ОСОБА_9 - її сестра, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - це її племінники. Фактично в спірній квартирі з 2010 року проживає тільки позивач ОСОБА_4 Відповідачі не проживають у спірній квартирі з 1999 року, забрали усі свої речі. Відповідач ОСОБА_5 вийшла заміж і проживає за місцем проживання її чоловіка. Відповідачі не спілкуються з позивачем. Позивачу відомо, що ОСОБА_5 в 2009 році купила квартиру за адресою: АДРЕСА_1, в якій проживають відповідачі. Відповідачі з другої половини 2010 року взагалі проживають на території Російської Федерації.

Відповідач ОСОБА_5, яка діє в свої інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, в судове засідання не з'явилася, про день, час і місце судового засідання справи повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористалася.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилася, про день, час і місце судового засідання справи повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористалася.

Представник Служби у справах дітей Сєвєродонецької міської ради Луганської області ОСОБА_3 в судовому засіданні не підтримала позовні вимоги в частині втрати права користування житлом неповнолітньою дитиною. Додатково суду пояснила, що при обстеженні житлово-побутових умов у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, не було виявлено дитячих речей.

Представник Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки невідомо, де проживає неповнолітня дитина і чому її матір не дає згоду на зняття з реєстрації.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з ОСОБА_4 з 1999 року, оскільки вони дружили з її матір'ю. ОСОБА_5 рано вийшла заміж і переїхала проживати до чоловіка. Зі слів ОСОБА_4 їй відомо, що в 2010 році ОСОБА_5 купила власне житло, переїхала проживати до нього. Неповнолітня дитина взагалі ніколи не проживала у квартирі за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2. Приблизно з 1999 року у вказаній квартирі живе лише ОСОБА_4 До цього часу ОСОБА_4 разом з батьками проживали у м. Ленінакан Вірменії. Батько ОСОБА_4 був військовим льотчиком. Після землетрусу в м. Ленінакан вони родиною переїхали проживати до м. Сєвєродонецьк та їм надали спірну квартиру. ОСОБА_4 у спірній квартирі на даний час замінила вікна і балконний блок, газову колонку. ОСОБА_5 переїхала проживати до Російської Федерації приблизно в 2008 році.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає з 1980 року за адресою: АДРЕСА_3. В 1990 році в їх будинку родина біженців отримала квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2. У вказаній квартирі проживала родина із чотирьох осіб: ОСОБА_4 і ОСОБА_5, і їх матір та батько. Їй відомо, що її подруга ОСОБА_5 вийшла заміж і переїхала проживати до чоловіка приблизно в 1993 - 1994 роках. Із вказаного часу у вказаній квартирі ОСОБА_5 не проживала, та виїхала з квартири за власним бажанням. Матір ОСОБА_5 і ОСОБА_4 померла приблизно в 1998 -1999 роках, а батько залишився проживати разом з ОСОБА_4. Приблизно в 2005 році їх батько помер. В 2010 році її подруга ОСОБА_5 купила квартиру на АДРЕСА_1 поблизу «Хитрого ринку». ОСОБА_7 і ОСОБА_6 проживають разом зі своєю матір'ю ОСОБА_5 у квартирі, яка розташована на АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_4. ОСОБА_4 є її знайомою, з родиною якої вона знайома. Їй відомо, що родина ОСОБА_4 отримали житло як біженці в 1989 -1990 роках, яка складалась з чотирьох осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх батько і матір ОСОБА_8. Приблизно в 1996 році ОСОБА_5 вийшла заміж та переїхала проживати до свого чоловіка, на даний час вона переїхала до Російської Федерації. ОСОБА_5 купила квартиру в будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_7 проживає по АДРЕСА_1. Спірну квартиру утримує ОСОБА_4, вона сплачує кошти за комунальні послуги, робить ремонт в квартирі. ОСОБА_5 не проживає у спірній квартирі з моменту її одруження, а ОСОБА_7 і ОСОБА_6 жодного дня не проживали у спірній квартирі.

Вислухавши пояснення представника позивача, представників третіх осіб, свідчення свідків, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

В силу положень ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2, на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 03.11.1989 року №347 надана ОСОБА_8 на сім'ю з п'яти осіб, що підтверджується повідомленням на адвокатський запит Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 12.03.2018 року №1349.

За відомостями наданими Управлінням житлово-комунального господарства Сєвєродонецької міської ради Луганської області, станом на 20 грудня 2017 року квартира за адресою: АДРЕСА_2, не приватизована. Вказана обставина підтверджується повідомленням Управління житлово-комунального господарства Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 20.12.2017 року №6297.

Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 19.12.2017 року №16159, виданої відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради Луганської області, за адресою: АДРЕСА_2, станом на 19.12.2017 року зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Згідно з актом про фактичне проживання №14 від 04.01.2018 року, виданого Комунальним підприємством «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька», за адресою: АДРЕСА_2, окрім ОСОБА_4 з 2010 року по теперішній час ніхто не проживає.

Частиною 2 статті 107 ЖК України передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Застосовуючи вказану норму матеріального права, суд враховує роз'яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

У судовому засіданні встановлено і підтверджено свідченнями свідків ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_10, що відповідач ОСОБА_5 не проживає в спірній квартирі з 1994 року. Вона за власною ініціативою і у добровільному порядку виїхала з квартири за адресою: АДРЕСА_2, витрат по сплаті комунальних послуг не несе, майно не утримує, а відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, які є дітьми ОСОБА_5, взагалі ніколи не проживали у спірній квартирі.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_4 перешкоджає проживанню відповідача ОСОБА_5 та її неповнолітнього сина ОСОБА_6 та доньки ОСОБА_7 в спірній квартирі, а також будь-якої домовленості між ними щодо користування вказаним житлом не було.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

А отже обов'язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім'ю, тобто в вказаному випадку на її батьків.

Згідно з ч. 2-3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Таким чином, неповнолітня дитина ОСОБА_6 не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 01.03.2018 року, затвердженого начальником служби у справах дітей Сєвєродонецької міської ради Луганської області Носовець С.В., з метою перевірки факту проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, 2010 р.н., за місцем постійної реєстрації за адресою: АДРЕСА_2, не виявлено ознак проживання малолітньої дитини, зокрема відсутні будь-які дитячі речі, іграшки, тощо.

В силу положень ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 15.03.2018 року №2, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_5, його матір'ю записана ОСОБА_5, а батьком - ОСОБА_16, про що зроблений відповідний актовий запис №353 від 05.05.2010 року.

Згідно з копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 22.01.2018 року №111214581, квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_5.

З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня дитина ОСОБА_6 не є членом сім'ї позивача ОСОБА_4, був зареєстрований у спірній квартирі як за місцем проживання своєї матері ОСОБА_5, при цьому в ній ніколи не проживав. Таким чином, право користування житловим приміщенням неповнолітньої дитини є похідним від права її матері. Разом з тим, ОСОБА_5 є власником іншої квартири, отже її неповнолітній син забезпечений іншим житлом. Оскільки ОСОБА_5 є такою, що втратила право користування житловим приміщенням, правові підстави для проживання та реєстрації неповнолітньої дитини в спірній квартирі відсутні.

При цьому, суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 28.03.2018 року №1609 про заперечення проти позовних вимог щодо позбавлення неповнолітньої дитини ОСОБА_6 права користування житлом, у зв'язку з тим що є недостатньо обґрунтованим.

Враховуючи свідчення свідків ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_10, враховуючи, що відповідач ОСОБА_5 перестала проживати у спірній квартирі з 1994 року і переїхала проживати до іншої квартири за місцем проживання її чоловіка, а відповідачі її діти ОСОБА_6, ОСОБА_7 ніколи не проживали у спірній квартирі, то, відповідно, вони втратили право користування спірною квартирою, що є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування цією квартирою. Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки відповідачі не проживають в спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців і не приймають участі в витратах по утриманню і оплаті комунальних послуг житлового приміщення, а отже втратили інтерес до вказаного житлового приміщення.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 141, п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2114 грн. 40 коп., з кожного відповідача по 704,80 грн., у зв'язку з їх документальним підтвердженням.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_2; серія і номер паспорта НОМЕР_2), яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_2), ОСОБА_7 (місце проживання: АДРЕСА_2; серія і номер паспорта НОМЕР_3), треті особи Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради Луганської області (місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, б-р Дружби Народів, б. 32-а), Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області (місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, б-р Дружби Народів, б. 32), про позбавлення права користування житловим приміщенням задовольнити.

Позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_6, на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Луганської області через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складене 02.04.2018 року.

Суддя Ж. І. Кордюкова