Справа № 708/989/18
Номер провадження № 2/708/380/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року

Чигиринський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді Івахненко О.Г.,

при секретарі Омельченко Ю.М.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенннні суду м.Чигирин у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 15856,06 грн., зазначивши, що між АТ КБ «ПриватБанк» (далі банк) та відповідачем 12 квітня 2012 року було укладено кредитний договір № б/н, де відповідач отримала кредит в розмірі 4000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Проте, відповідач порушила свої зобовязання щодо щомісячного повернення кредитної заборгованості, передбаченої договором.

А тому, враховуючи уточнену позовну заяву, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 11.07.2018 року становить 15856,06 грн., в тому числі: тіло кредиту 3744,19 грн, нараховано відсотків за користування кредитом 2072,34 грн., нараховано пені 8808,29 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) 731,24грн., а також просить стягнути з відповідача 1762,00 грн. судового збору.

У судовому засіданні представник позивача підттримав позов з уточнненими позовними вимогами, які просив задоволтльнити.

Відповідач та її представник у судове засідання не з"явились, надали заяву про розгляд спраив без їх відсутності, проти задоволення позову заперечили, обгрунтувавши це у відзиві на позов.

Вислухавши представника позивача, дослідивши надані суду матеріали справи, суд доходить до наступного.

У своєму позові банк стверджував про те, що між ним та відповідачем шляхом підписання останніми анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № б/н від 12.04.2012 року, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 4000 гривень у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. Через невиконання відповідачем договірних зобовязань у неї утворилася заборгованість, яка станом на 11.07.2018 року становить 15856 гривень 06 копійок, з яких:

3744 гривень 19 копійок - тіло кредиту;

2072 гривні 34 копійок - проценти за користування кредитом;

8808 гривні 29 копійок - пеня;

500 гривень - штраф (фіксована частина);

731 гривень 24 копійки - штраф ( процентна складова).

При цьому позивач виходить з Умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку, вважаючи вказані документи складовою укладеного між сторонами договору.

Так, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, не підписувались відповідачем.

Тому позивачем не надано належних і допустимих доказів, які підтверджували б, що саме ці умови розуміла позичальник, підписуючи заяву-анкету , а відтак, відсутні підстави для того, щоб вважати умови та правила надання банківських послуг, частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 лютого 2015 року в справі №6-240цс14 та в постанові від 11 березня 2015 року №6-16цс15.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу.

Заява клієнта та інші матеріали, надані банком, не містять доказів того, що відповідач отримала платіжну картку та ПІН-код. У заяві не вказаний номер картки, яку отримала відповідач, не зазначено умов надання кредиту, розміру отриманого (виданого банком клієнту) ліміту, тарифний план кредитної картки, строк дії картки. ( а.с. 8).

Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, як на складову договору банківських послуг, нібито укладеного 12 квітня 2012 року з відповідачем договору, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також відсутня жодна ідентифікуюча ознака на предмет їх невід'ємності саме від заяви відповідача.

Довідку, яку надіслав АТ КБ «ПриватБанк» про те, що на підставі підписаного кредитного договору б/н ОСОБА_2 надані картки за № 5175 та № 969382 суд не бере до уваги, оскільки вона не містить дати складання, підпису відповідальних осіб та не скріплена печаткою банку, а відтак не може бути належним та допустимим доказом у справі (т.2.а.с.24).

Позивачем надані виписки по особовому рахунку ОСОБА_2 із зазначенням номерів основних карт договорів, фотокартку, проте представником позивача не доведено, яке відношення вони мають до вказаного ним в позовній заяві договору, та яким чином ці договори були пролонговані в один кредитний договір, вказавши при цьому, у судовому засіданні, що останній платіж ОСОБА_2 вносиала 13.10.2017 року в сумі 300 гривень (т.1а.с. 184-187, т.2 а.с.13-23,25).

Розрахунок заборгованості, на переконання суду, сам по собі не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, оскільки нічим іншим не підтверджується і його правильність неможливо перевірити судом.

Також, відповідно до змісту ст.1050 ЦК України, з урахуванням ст.ст.526,527,530 ЦК України, банк повинен довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та, відповідно, на умовах встановлених договором, чого останнім зроблено не було.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, оскільки у матеріалах відсутні докази укладання кредитного договору у розмірі 4000 гривень і саме на тих умовах, які заявлені позивачем, зокрема, стосовно визначення розміру процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасне їх повернення, штрафів та інших санкцій, суд доходить висновку що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 4, 12, 13, 76-82, 89,141,258-259,264-265, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Г.Івахненко