ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/1890/17 Головуючий суддя І інстанції Шарко О.П.
Провадження № 22-ц/818/246/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: договірні
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бурлака І.В., Кіся П.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2017 року в складі судді Шарко О.П.,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») в особі свого представника Камінської Марини Ігорівни звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

На обґрунтування вимог позивач вказав, що 26 лютого 2008 року укладено Кредитний договір № МL-705/129/2008, відповідно до умов якого Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», надало ОСОБА_3 кредит в розмірі 11 100 швейцарських франків зі сплатою процентів у розмірі 4,49% річних на строк до 26 лютого 2030 року.

В цей же день з метою забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором укладено Договір іпотеки № РМЬ-705/129/2008, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, належна ОСОБА_3 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А. 26 лютого 2008 року за реєстровим № 732, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 26 лютого 2008 року за № 2717355. Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А. за реєстровим № 739.

Однак умови кредитного договору з боку відповідача виконані не були, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в загальному розмірі 10 916, 29 швейцарських франків, що еквівалентно 294 455 грн. 96 коп. (заборгованість за кредитом - 8 978 швейцарських франків 49 центів; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 1 937 швейцарських франків).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача на користь ПАТ «ОТП Банк» дану суму заборгованості та 4 416 грн. 84 коп. судового збору.

19 жовтня 2017 року ОСОБА_3 подала заперечення на позов.

Заперечення мотивувала тим, що вона не отримувала від позивача вимогу про дострокове повернення кредиту відповідно до умов пункту 2.3.7 Кредитний договір № МL-705/129/2008 від 26 лютого 2008 року; відсутність розрахунків позбавляє її можливості заявити про застосування строку позовної давності; в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження отримання нею грошових коштів у швейцарських франках в сумі, зазначеній в позові, а саме - відсутні квитанція, розписка, заява на видачу готівки тощо із зазначенням дати, суми, валюти та її особистого підпису; розрахунок заборгованості станом на 10 квітня 2017 року лише констатує наявність недоведеного розміру всієї суми непогашеного кредиту та не є доказом на підтвердження факту заборгованості за кредитом, оскільки первинні бухгалтерські документи (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки т. і.) також відсутні в матеріалах справи;

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2017 року в задоволенні позову ПАТ «ОТП Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов не є доведеним. Банком нарахована заборгованість станом на 10 квітня 2017 року, сума несплачених відсотків за користування кредитом за період з 26 січня 2015 року по 09 квітня 2017 року. Докази наявності підстав для нарахування сум, зазначених в розрахунку та періоду їх нарахування матеріали справи не містять. При цьому позивач не дотримався процедури реалізації права на дострокове повернення грошових коштів за Кредитним договором № МЬ- 705/129/2008 від 26 лютого 2008 року, у зв'язку з чим суд першої інстанції вважав звернення позивача до суду з даним позовом передчасним.

20 листопада 2017 року Камінська М.І. - представник ПАТ «ОТП Банк» подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга, з урахуванням доповнень, мотивована тим, що рішення ухвалено без врахування роз'яснень, що містяться в пункті 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин»; право на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами; факт отримання грошових коштів визнано відповідачем, а в розрахунку визначена загальна сума заборгованості.

19 грудня 2017 року відповідач подала відзив на апеляційну скаргу.

Відзив, з урахуванням доповнень, поданих ОСОБА_6 - представником ОСОБА_3, мотивовано тим, що судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення. Долучені до позову документи не містять інформацію щодо повного змісту кредитного договору та яким чином утворилася заборгованість в розмірі 10 916,29 швейцарських франків. Крім того, під час розгляду справи суду не надано підписаний сторонами графік платежів, детальний розпис сукупної вартості кредиту, а також первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту і його часткового погашення. Вимога про дострокове повернення кредиту відповідачу направлена не була. Розрахунок заборгованості є незрозумілим, оскільки не відображає платежі відповідача.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області було ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

Згідно із підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, у даному випадку Апеляційний суд Харківської області, продовжував здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до пункту 8 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року в газеті «Голос України» № 185 (6940) було повідомлено про початок роботи Харківського апеляційного суду, внаслідок чого Апеляційний суд Харківської області припинив здійснювати правосуддя.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 31 ЦПК України справа надійшла на розгляд до Харківського апеляційного суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення учасників справи, що з'явились, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.02.2008 між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - Банк), та ОСОБА_3 (далі - Позичальник) укладено Кредитний договір № ML-705/129/2008 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 11100,00 швейцарських франків на придбання нерухомого майна до 26.02.2030.

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначених у Договорі, а позичальник приймає кредит, зобов'язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у цьому Договорі.

Позивач вказав, що ним були виконані зобов'язання за Кредитним договором № ML-705/129/2008 від 26.02.2008 в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 11100,00 швейцарських франків.

Позивач вказав, що у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов'язань станом 10.04.2017 утворилась заборгованість за кредитом в загальній сумі 10916,29 швейцарських франків, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 10.04.2017 дорівнює 294455,96 грн., у тому числі: 8978,49 швейцарських франків заборгованості по сплаті кредиту, 1937,80 швейцарських франків заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, яка до цього часу не погашена.

Проте, в позовній заяві та в наданому позивачем розрахунку заборгованості відсутні відомості про початок виникнення заборгованості зі сплати по тілу кредиту, вказаний розрахунок по суті є довідкою, яка не містить детального розрахунку із зазначенням конкретних сум, які були сплачені, періоду, коли ці суми були сплачені, часу виникнення заборгованості, розрахунку нарахованих сум.

Відповідач в своїх запереченнях вказав, що наданий позивачем розрахунок заборгованості констатує наявність недоведеного розміру всієї суми непогашеного кредиту та не є доказом безспірного розміру грошових вимог позивача до відповідача. З метою з'ясування розміру заборгованості, відповідачем направлено листи на адресу ПАТ «ОТП Банк» та Національного Банку України, що підтверджується повідомленнями про вручення та квитанціями. Проте, відповідач зазначає, що не отримав відповіді від позивача. Згідно копії листа на адресу відповідача з Національного банку України від 18.09.2017 № 20-0009/64143, згідно якого НБУ на заяву ОСОБА_3 повідомив, що станом на 15.09.2017 в ЄІС «Реєстр позичальників» відсутня інформація щодо простроченої заборгованості ОСОБА_3 перед АТ «ОТП Банк» за кредитним договором № ML-705/129/2008. При цьому НБУ повідомив, що АТ «ОТП Банк» договір на надання послуг через ЄІС «Реєстр позичальників» з НБУ уклав, але інформацію не надав. Додатково НБУ повідомив, що відповідно до пункту 3.1. Положення про єдину інформаційну систему «Реєстр позичальників», затвердженого постановою Правління НБУ від 27.06.2001 № 245 (зі змінами) (далі - Положення), банк надає ЄІС «Реєстр позичальників» інформацію про тих позичальників, які на дату її надання мають прострочену заборгованість (з урахуванням прострочених нарахованих доходів) у національній та іноземній валюті у сумі, що в гривневому еквіваленті перевищує 10 тис. грн. Згідно пункту 1.2 Положення ЄІС «Реєстр позичальників» функціонує на добровільних (договірних) засадах. Згідно п. 3.1 Положення, банк несе повну відповідальність згідно чинного законодавства за достовірність наданої інформації.

З розрахунку заборгованості вбачається, що банком нарахована заборгованість станом на 10.04.2017 року, сума несплачених відсотків за користування кредитом за період з 26.01.2015 року по 09.04.2017 року. Докази наявності підстав для нарахування сум, зазначених в розрахунку та періоду їх нарахування матеріали справи не містять.

Крім того, звертаючись до суду 20.04.2017, позивач посилався на неналежне виконання відповідачами умов договору кредиту в частин своєчасного повернення суми отриманих кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами у порядку та на умовах кредитного договору, відповідно до встановленого Графіку платежів. У зв'язку з чим, позивач скористався своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, засвідчена відповідною посадовою особою і печаткою виписка з карткового рахунку, тощо), а тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, є правильними. Позивач, в порушення вимог Кредитного договору, не дотримався процедури реалізації права на дострокове повернення грошових коштів за Кредитним договором, у зв'язку з чим, суд вважав звернення позивача до суду із позовом, без дотримання вимог, встановлених пп. 1.9.1 п. 1.9. частини № 2 до Кредитного договору № ML-705/129/2008 від 29.02.2008 року - передчасним.

Суд апеляційної інстанції в цілому погоджується з такими висновками районного суду.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України закріплено, що відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору та врегульовують свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України (ст. 60 у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи районним судом) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1-2, 6 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 4, 5, 8 ст. 83 ЦПК України передбачено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього

Виходячи з наведених норм ст.ст. 83, 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не приймає наданий до апеляційного суду Банком розрахунок заборгованості та графік платежів, оскільки апелянтом не було доведено, що у нього виникли труднощі із поданням такого доказу до суду першої інстанції у встановленому законом порядку та строки (т. 1 а. с. 126-133). Як вбачається з матеріалів справи, суд належним чином викликав представника банку для участі у судових засідання. При цьому представник банку неодноразово просив розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, 07.08.2017, 28.08.2017, 27.10.2017 (т. 1 а. с. 57-а, 66, 82).

Пунктом 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, передбачено, що вимогу про дострокове виконання кредитного договору може бути заявлено лише в чітко визначених законом або договором випадках.

Так, пп. 1.9.1 п. 1.9. частини № 2 до Кредитного договору № ML-705/129/2008 від 29.02.2008 року передбачено, що незважаючи на інші положення цього Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем, та/або Майновим поручителем своїх Боргових та інших зобов'язань за цим Договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3.7. та ст. 3 цього Договору) та/або умов Договору іпотеки, та/або умов Договору іпотеки (майнової поруки), та/чи Договору поруки (надалі - «Вимога»). При цьому, виконання Боргових зобов'язань повинно бути проведено Позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної вимоги.

Пунктом 7.2. розділу 7 Кредитного договору № ML-705/129/2008 від 29.02.2008 року, сторони погодили, що підписанням цього Договору Сторони підтверджують, що будь-які умови цього Договору є істотними і підлягають виконанню в порядку передбаченому цим Договором.

Таким чином, сторони самостійно погодили порядок здійснення дострокового виконання зобов'язань.

Суд апеляційної інстанції враховує, що право Банку на звернення до суду не підлягає обмеженню, однак у даному випадку заявлений позов є недоведеним, що в цілому свідчить про обґрунтованість такого висновку суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням вимог закону, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 29 листопада 2018 року.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

І.В. Бурлака.

П.В. Кісь.