Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/7761/16-ц Головуючий у 1-й інст. Бондарчук В. В.
Категорія 34 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №296/7761/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2017 року, яке ухвалене під головуванням судді Бондарчука В.В. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 25 вересня 2015 року з вини відповідача сталася ДТП, внаслідок якої пошкоджено належний йому автомобіль Oпель, реєстраційний номер НОМЕР_1. Висновком автотоварознавчого дослідження визначена вартість матеріального збитку. Моральну шкоду мотивує тим, що з моменту скоєння ДТП пройшов майже рік, але автомобіль досі не відремонтований, через що він постійно нервує, не може спокійно жити та працювати. Просив стягнути майнову шкоду в сумі 19 628,66 грн. та у відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 19 628,66 грн. майнової шкоди та у відшкодування моральної шкоди - 2 000 грн. У стягненні решти у відшкодування моральної шкоди відмовлено та вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначає, що суд проігнорував факт того, що позивач не відмовлявся від виплати страховиком ПрАТ «СК «Нова» узгодженої суми та не дослідив, яку суму позивач узгодив до виплати із страховою компанією, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг його відповідальності, як винуватця ДТП. Вважає, що суд неправильно застосував положення Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо права звернення про відшкодування шкоди до особи, яка такої шкоди завдала, або до страховика, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди. Окрім того вважає, що суд безпідставно взяв до уваги, як доказ, висновок автотоварознавчого дослідження, який проведено через 236 днів після ДТП та у якому не зазначено, яких саме ушкоджень та в результаті чого отримав автомобіль Oпель. Не погоджується також зі стягненням коштів у відшкодування моральної шкоди, оскільки, на думку відповідача, позивач не довів, яких саме моральних страждань він зазнав та внаслідок чого.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 25 вересня 2015 року по вул. Озерській у с. Іванків Кордюкевич ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_2, рухався з прилеглої території будинку та не надав переваги в русі автомобілю Опель, д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, внаслідок чого відбулося зіткнення даних транспортних засобів, які отримали механічні пошкодження.

Постановою Андрушівського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2015 року винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_2 Постанова не оскаржена та є чинною.

Відповідно до змісту пункту першого частини першої ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Позивач є власником автомобіля Опель, д.н. НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію даного транспортного засобу серії САО 917312, а відповідач володіє автомобілем НОМЕР_2, на відповідній правовій підставі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію даного транспортного засобу серії САЕ 469062 (частина друга ст.1187 ЦК України).

За таких обставин відповідач є відповідальною особою перед позивачем за завдання останньому майнової шкоди внаслідок ДТП, оскільки з вини ОСОБА_2 спричинена шкода ОСОБА_1

Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачений такий обовязок. Так, стаття 999 ЦК України передбачає обовязкове страхування.

До сфери обовязкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водіїв була застрахована. Так, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля НОМЕР_2, тобто відповідача, застрахована полісом ПрАТ «Страхова компанія «Нова» від 23 грудня 2014 року №АІ/5298657. Договір укладався з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих), тобто у даному випадку позивача, на відшкодування шкоди, завданої внаслідок скоєння ДПТ за участю забезпеченого транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_2.

Одночасно з цим, заслуговує на увагу те, що завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом із тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування. Відповідно до ст.511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Позивач здійснює свої права вільно, на власний розсуд, що відповідає положенням частини першої статті 12 ЦК України. В силу частини другої статті 14 ЦК України ОСОБА_1 не може бути примушений до дій, вчинення яких не є обовязковим для нього.

За таких обставин ОСОБА_1 як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Позивач вільно, на власний розсуд обрав спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до ОСОБА_2, як до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди.

Право ОСОБА_1 на відшкодування шкоди за рахунок ОСОБА_2 є обсолютним і не може бути припинено чи обмежене договором, стороною якого позивач не був, хоча цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає позивачу, як потерпілій стороні, право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова ОСОБА_1 від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд начебто неправильно застосував положення Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо права звернення про відшкодування шкоди спростовуються вищевикладеним, а також тим, що ОСОБА_1 має право відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від ОСОБА_2М, як особи, яка завдала шкоди. У такому випадку відповідач після задоволення вимоги позивача не позбавлений права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до ПрАТ «Страхова компанія «Нова» з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Такий правовий висновок Верховний Суд України висловив у постанові від 26 жовтня 2016 року в справі №6-954цс16.

Окрім того, у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 одержав страхове відшкодування у будь-якому розмірі, а тому деліктне зобовязання між сторонами справи не припинилося. Отже, суд першої інстанції у законний спосіб забезпечив реалізацію позивачем абсолютного права на відшкодування майнової шкоди безпосередньо особою, яка її завдала, тобто відповідачем, а аргументи апеляційної скарги з цього приводу є надуманими.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до положень частини третьої ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Розмір заподіяної майнової шкоди позивач доводить висновком автотоварознавчого дослідження №1344, що складений 26 травня 2016 року судовим експертом ОСОБА_5, який має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта-автотоварознавця за спеціальністю 12.2 «Визначення вартості дорожних транспортних засобів, розміру збитку завданого власнику транспортного засобу», внесений до Реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції України (кваліфікаційне свідоцтво від 03 жовтня 2014 року видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України №1282 та продовжено до 03 жовтня 2017 року, тобто на день складення висновку експерт уповноважений компетентним органом на здійснення відповідної діяльності) і стаж роботи якого з 2008 року.

Для дослідження позивач надавав судовому експерту пошкоджений автомобіль Опель, д.н. НОМЕР_1. Зовнішній візуальний огляд та перевірка технічної справності автомобіля проводилася 19 травня 2016 року в світлий час доби. Зазначено, що наданий на дослідження автомобіль на ходу та має пошкодження бокової частини кузова ударного характеру. Під час проведення зазначеного обстеження здійснювалося фотографування автомобіля та відповідні фотозображення наведені у фототаблицях. У висновку зазначений наступний перелік ушкоджень складових досліджуваного транспортного засобу: двері ліві деформовані з заломами по всій площині з деформацією каркасу в задній частині, ремонт заміна; накладка декоративна (захисна) лівих дверей пошкоджена, ремонт заміна; ручка зовнішня лівих дверей - пошкоджена, ремонт заміна; крило переднє ліве деформоване в задній частині 0,15 * 0,30 м, ремонт по площині пошкодження; дзеркало заднього виду ліве розбите (скло, облицівка), ремонт заміна; боковина ліва деформована в передній частині 0,45*0,25 м, ремонт по площі пошкодження. Наведені у висновку пошкодження збігаються із тими, що вказані у протоколі огляду транспортного засобу, який складений інспектором ВДАІ з обслуговування Андрушівського району зразу після ДТП, та знаходиться у адміністративному матеріалі №307. Протокол огляду автомобіля Опель, д.н. НОМЕР_1, підписаний водіями, тобто сторонами справи, без будь-яких застережень. За наслідками проведеної роботи судовий експерт визначив, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Опель, д.н. НОМЕР_1, становить 19 628,66 грн. Дана сума була стягнута судом першої інстанції у відшкодування заподіяної позивачу з вини відповідача майнової шкоди.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно взяв до уваги, як доказ, висновок автотоварознавчого дослідження, який проведено через 236 днів після ДТП та у якому не зазначено, яких саме ушкоджень отримав автомобіль Опель, спростовуються вищевикладеним та додаткового обґрунтування не потребують. Разом із тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що вищевказані пошкодження були спричинені автомобілю Опель не внаслідок ДТП, що сталася 25 вересня 2015 року за участю сторін у справі.

На час розгляду спору судом апеляційної інстанції у відшкодування завданої відповідачем шкоди останнім позивачу нічого не сплачено. Автомобіль не відремонтований.

Судом апеляційної інстанції за клопотанням відповідача ухвалою призначалася судова автотоварознавча експертиза, якою позивач зобовязувався надати судовому експерту автомобіль Опель для огляду та дослідження. ОСОБА_1 покладені на нього зобовязання виконав та експерт не зміг надати суду висновок в силу інших обставин, які не залежали від позивача. Отже, відповідач не спростував належними та допустимими доказами вартість матеріального збитку, розмір якого зазначено у висновку, який надав суду позивач. ОСОБА_1 не ухилявся від участі у призначеній судом експертизі, а та обставина, що автомобіль Опель був переобладнаний з вантажного у легковий для перевезення вказана у свідоцтві про його реєстрацію та дана обставина не виключає майнової відповідальності особи, з вини якої заподіяна шкода. Інша сума у відшкодування майнової шкоди відповідачем також не запропонована, а тому апеляційний суд погоджується із тим розміром, що визначив суд першої інстанції у відшкодування завданої позивачу майнової шкоди, оскільки порушене право в судовому порядку підлягає захисту, визначений судом розмір відшкодування майнової шкоди є справедливим та не сприяє неправомірному збагаченню.

Суд першої інстанції стягнув у відшкодування моральної шкоди 2 000 грн. Доводи апеляційної скарги відносно того, що начебто позивач не довів, яких саме моральних страждань зазнав та внаслідок чого, не узгоджуються із положеннями чинного законодавства. Виходячи зі змісту ст.ст.23,1167 ЦК України та загальних підстав цивільно-правової відповідальності моральна шкода є похідним наслідком вчинення іншого правопорушення, а при вирішенні питання про її відшкодування підлягають зясуванню наявність шкоди, протиправність діяння (бездіяльності), наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діяннями, вина того, хто завдав шкоду. Позивач зазнав та зазнає душевних страждань через неправомірне пошкодження його майна відповідачем. При визначенні розміру, який слід стягнути у відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не змінюють, а тому рішення суду першої інстанції апеляційний суд залишає без змін, у тому числі й у частині моральної шкоди.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 25 червня 2018 року.