провадження № 2-о/333/242/18
справа № 333/2882/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2018 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Стоматова Е.Г., за участю: секретаря судового засідання Кабанової К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (69104, АДРЕСА_1), ОСОБА_2 (69014, АДРЕСА_2) про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

05.06.2018 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя в порядку окремого провадження спільну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що заявники з 30.08.2002 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.

На теперішній час шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинилися, спільне господарство не ведеться, у звязку із несумісністю характерів, відсутністю взаєморозуміння, втратою почуття любові та взаємоповаги один до одного.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

05.06.2018 року між подружжям в нотаріальному порядку укладено договір про виховання та утримання дитини.

Заявники вважають, що шлюб не може бути збережено та його збереження суперечило б їх інтересам, у звязку з чим, вони просить суд: розірвати шлюб між подружжям, після розірвання шлюбу залишити дружині шлюбне прізвище «Артамонова».

У судове засідання заявники не зявилися, але до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Спільну заяву про розірвання шлюбу підтримують в повному обсязі.

У звязку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.

Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги заяви заявників, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 30.08.2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 877, що додане до матеріалів справи (а.с. 4).

Після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_4 взяла собі прізвище чоловіка «Артамонова».

15.06.2004 року народився ОСОБА_3, батьками якого є: батько ОСОБА_1 та мати ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, Україна, актовий запис № 487, що додане до матеріалів справи (а.с. 5).

05.06.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір про виховання та утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 1151 (а.с. 12-13).

У відповідності до ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Вивчивши матеріали справи та, беручи до уваги, що сторони однією родиною не проживають, не ведуть спільного господарства, суд вважає, що родина сторін розпалася остаточно та збережена бути не може, а її збереження суперечило б інтересам заявників. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра та повага один до одного.

Відповідно до ст.. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушувати до припинення шлюбних відносин, примушувати до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У даному випадку сторони вважають неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобовязати їх прийняти заходи до примирення.

У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення.

У відповідності до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя зазначено, що Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що спільна заява ОСОБА_1, ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки шлюб між сторонами не може бути збережений, а факти, встановлені по справі, свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сімї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу сторін та погіршує їх особисті інтереси, що мають істотне значення.

На підставі ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище, у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 21, 56, 104, 105, 110, 113, 112, 113 СК України, ст.ст. 141-142, 200, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 877 від 30 серпня 2002 року.

Після розірвання шлюбу громадянці ОСОБА_2 залишити шлюбне прізвище «Артамонова».

Повний текст судового рішення складено 25 червня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду, після набрання ним законної сили надсилається до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб, тобто згідно ст.. 115 Сімейного кодексу України.

Суддя

Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Е.Г.Стоматов