РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/15559/16-ц

Провадження № 2/643/350/18

13.02.2018 року Московський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Майстренко О.М., при секретарі Постульга О.Г. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської місцевої ради, Служба у справах дітей Управління служб дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. Квартира складається з трьох кімнат, житловою площею 41,1 кв.м., загальна площа 72,9 кв.м. Позивач з 03.05.2003 року перебував шлюбі з відповідачкою, від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач разом з родиною проживали в ІНФОРМАЦІЯ_3, де й були зареєстровані. В жовтні 2014 року відповідачка забрала дітей, належні їм речі та пішла з квартири. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.11.2014 року шлюб між подружжям - розірвано. Відповідачка та діти з 2014 року в квартирі не мешкають, відповідачка квартирою не цікавиться, не сплачує комунальні послуги, з реєстраційного обліку не знялась, у звязку з чим позивач просить суд усунути йому перешкоди у користуванні квартирою № 150 по вул. Дружби Народів, 240 в м. Харкові, визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4В, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житлом в квартирі АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Відповідач ОСОБА_2, її представник позов не визнали, вважали його необґрунтованим, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів не проживання відповідачки з дітьми у спірній квартирі понад встановлені законом строки, просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

3-тя особа - Управління служб дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не зявились, просили слухати справу у відсутності їхнього представника та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Суд, вислухав сторони по справі, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу р.№ Н4-404/ 04.10.1994 ХТБ, угоди про розірвання договору дарування, посвідчений 13.04.2005 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий № 560.

З 03.05.2003 року по 12.11.2014 року сторони перебували шлюбі, від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.11.2014 року шлюб між подружжям розірвано.

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до довідки дільниці № 37 КП «Жилкомсервіс » від 05.12.2016 року № 2198.

ОСОБА_2 разом з дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 не проживають в ІНФОРМАЦІЯ_3 з листопада 2014 року, відповідно до акту від 05.12.2016 року.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до Закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідності зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Реєстрація відповідача у спірній квартирі позбавляє позивача можливості вільно розпоряджатися належним йому нерухомим майном, тягне за собою збільшення вартості комунальних платежів.

В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зазначено, що місце проживання - житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель, дачний будинок тощо), у відповідному населеному пункті або за його межами на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, де особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 втратила право користування спірною квартирою № 150 по вул. Дружби Народів, 240 в м. Харкові, як особа, що не проживає без поважних причин строком більше шести місяців , що відповідно є підставою для зняття її з реєстрації згідно вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житлом в квартирі АДРЕСА_1 та зняття їх з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами , що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства » кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального , морального , культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства » держава забезпечує права дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Таким чином, задоволення позовних вимог може суттєво порушити права та законні інтереси малолітніх дітей ,які захищені Конституцією України та міжнародними договорами, у звязку з чим суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 29,319,391, 405 ЦК України, 265, 268, 315-319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою № 150 по вул. Дружби Народів, 240 в м. Харкові, визнавши ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 такою, що втратила право користування житлом в квартирі АДРЕСА_1.

Зняти ОСОБА_2, 27.03.1983 року з реєстраційного обліку за адресою м. Харків, вул. Дружби Народів,240 в м. Харкові.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житлом в квартирі АДРЕСА_1 та зняття їх з реєстраційного обліку - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Майстренко О.М.