ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2216/17Головуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/817/216/18 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Дикун С.І.

Суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

та учасників судового процесу: відповідача ОСОБА_1; представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/2216/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2017 року, ухвалене суддею Грицаком Р.М.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування безпідставно набутими грошима, трьох процентів річних за невиконання грошового зобов'язання, інфляційних втрат.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 10 липня 2014 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 182275 грн. сплачених коштів та 1830 грн. судових витрат. Даним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 набув без достатньої правової підстави за рахунок ОСОБА_3 за період з 17 червня 2007 року по 15 січня 2008 року грошові кошти в сумі 25000 грн. та 13500 дол. США, котрі вважаються безпідставно набутими. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12 жовтня 2015 року у цивільній справі №607/9583/15-11, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 146159.64 грн. Оскільки відповідач з моменту винесення судами зазначених рішень жодних коштів на погашення боргу не сплатив, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь кошти в сумі 5375.59 дол. США, як проценти за користуванням безпідставно набутими грошима за період з 03 червня 2015 року по 15 лютого 2017 року, а також нараховані за цей же період 3% річних за невиконання грошового зобов'язання в розмірі 691.27 дол. США у гривневому еквіваленті, відповідно до офіційного курсу гривні до долара США на день ухвалення рішення у справі, а також кошти в сумі 9954 грн. 79 коп. - проценти за користування безпідставно набутими грошима з суми 25000 грн., 1280 грн. 14 коп. - 3% річних за невиконання грошового зобов'язання, 700 грн. - інфляційних втрат. Крім того, просив покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 169794 грн. 62 коп., що складається з:

- 5375.59 дол. США (проценти за користування безпідставно набутими коштами, нараховані з суми 13500 дол. США та 3% річних за невиконання грошового зобов'язання), що станом на 19 червня 2017 року, згідно з офіційним курсом НБУ 1 долар США дорівнює 26.02 грн., становить 157859.69 грн.;

- 11934.93 грн. (проценти за користування безпідставно набутими коштами, нараховані з суми 25000 грн., 3% річних за невиконання грошового зобов'язання, з урахуванням індексу інфляції).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1758 грн. 61 коп. судового збору.

ОСОБА_1 подав на вказане рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано неправильну оцінку доказам. Зазначає, що факт користування апелянтом грошовими коштами, отриманими від позивача, не встановлено та не доведено належними та допустимими доказами, а наведені у позові розрахунки неправильні (застосовано подвійний розмір облікової ставки НБУ та неправильно визначено її розмір), судом безпідставно застосовано аналогію закону до спірних правовідносин. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на мотиви, викладені у скарзі. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник ОСОБА_3 вважає рішення суду законним та обґрунтованим і просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа апеляційним судом розглядалась неодноразово.

Так, рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 29 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2017 року в частині визначення суми стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 змінено. Суд виклав резолютивну частину рішення в наступній редакції: "Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування безпідставно набутими коштами, 3% річних за невиконання грошового зобов'язання та інфляційних витрат - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3

- 3923.17 дол. США (проценти за користування безпідставно набутими коштами, нараховані з суми 13500 дол. США за період з 03 червня 2015 року по 26 вересня 2016 року);

- 691.27 дол. США (3% річних за невиконання грошового зобов'язання),

а всього - 4614.44 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 29 листопада 2017 року (2687.18 грн. за 100 дол. США) становить 123990.00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3

- 7265.12 грн. (проценти за користування безпідставно набутими коштами, нараховані з суми 25000 грн. за період з 03 червня 2015 року по 26 вересня 2016 року);

- 1280.14 грн. (3% річних за невиконання грошового зобов'язання);

- 700 грн. (інфляційних витрат);

а всього - 9245.26 грн.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити."

Постановою Верховного Суду від 26 вересня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 29 листопада 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У постанові суду касаційної інстанції, зазначено, що при новому розгляді справи суду необхідно врахувати, що у цій справі йдеться про неправомірну несплату боржником грошового зобов'язання. Наслідки такого прострочення грошового зобов'язання врегульовані законом, а саме: статтею 625 ЦК України. Тому підстави для застосування до спірних правовідносин в порядку аналогії закону (частини 1 статті 8 ЦК України) статті 1048 ЦК України відсутні.

Згідно із вимогами ч.1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Зважаючи на обов'язковість вказівок постанови Верховного Суду, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового процесу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ч.1,4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, керувався тим, що відповідач без достатньої правової підстави користувався належними позивачу коштами в сумі 13500 доларів США та 25000 гривень з 03 червня 2015 року по 15 лютого 2017 року, у зв'язку із чим повинен оплатити проценти за користування такими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України за аналогією закону на підставі приписів статті 1048 ЦК України, 3% річних за невиконання грошового зобов'язання та інфляційні втрати.

Колегія суддів не може погодитися із наведеним рішенням суду.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 10 липня 2014 року, за результатами перегляду рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/3159/14-ц, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 182275 грн. сплачених коштів та 1830 грн. судових витрат. Встановлено, що ОСОБА_1 набув без достатньої правової підстави за рахунок ОСОБА_3, за період з 17 червня 2007 року по 15 січня 2008 року кошти в сумі 25000 грн. та 13500 доларів США, які, в силу ст.1212 ЦК України, вважаються безпідставно набутими коштами.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12 жовтня 2015 року у цивільній справі №607/9583/15-11, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 146159.64 грн., що складається з процентів за користування безпідставно набутими вищевказаними грошовими коштами, 3% річних за невиконання грошового зобов'язання та інфляційних втрат за період з 02 червня 2012 року по 02 червня 2015 року.

Як вбачається з листа №30/25785 від 19 червня 2017 року, на виконанні у Тернопільському міському відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебуває виконавче провадження №44425985, відкрите на підставі виконавчого листа №607/3159/14-ц, виданого Тернопільським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 182275 грн. та 1823 грн. судових витрат, а також виконавче провадження №50001079, відкрите на підставі виконавчого листа №607/9583/15-ц, виданого 13 січня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 146159.64 грн боргу та 1439.04 грн судового збору. Станом на 19 червня 2017 року жодних стягнень на користь ОСОБА_3 не проведено.

Відповідно до статті 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно; особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

На порушення цієї норми відповідач станом на день подання позовної заяви не повернув кошти, котрі рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 10 липня 2014 року визначені як безпідставно набуте майно в сумі 13500 доларів США та 25000 грн.

Згідно із частиною другою статті 1214 ЦК у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до статті 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин в силу частини другої статті 1054 ЦК та до відносин із комерційного кредиту в силу частини другої статті 1057 ЦК.

Сторони також мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). При цьому відповідно до частини другої статті 628 ЦК України до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Тому, зокрема, якщо одна сторона має сплатити іншій певну суму грошових коштів, але сторони досягли згоди про відстрочення сплати такої суми, то розмір процентів, що підлягає сплаті боржником за період, на який надана відстрочка, визначається за правилами статті 1048 ЦК.

Наслідки прострочення грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки законодавством встановлені наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, так і наслідки прострочення грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, то підстави для застосування аналогії закону відсутні.

Такі висновки наведені в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі № 910/2899/14, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року № 12-14гс18.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань. Велика Палата Верховного Суду погодилась з цим висновком, що відображено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року № 12-14гс18. Тому у разі прострочення виконання зобов'язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Отже, висновки суду про необхідність застосовувати до спірних відносин положення частини першої статті 1048 ЦК за аналогією закону для визначення розміру процентів, є помилковими, бо, по-перше, у цій справі йдеться про неправомірну поведінку боржника (в той час як частина 1 статті 1048 ЦК застосовується у випадку правомірної поведінки), а по-друге, у законодавстві немає прогалини у цій частині.

Відповідно до п.4 ч.1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Виходячи із вищенаведених обставин справи та вимог закону, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України проценти підлягають до стягнення, виходячи з суми простроченого грошового зобов'язання (25000 грн та 13500 доларів США) за період, заявлений позивачем, тобто з 03 червня 2015 року по 15 лютого 2017 року (1 рік і 258 днів) у сумі 1280,14 грн (25000х((1+258):365х3%:100%), а також у сумі 691,27 доларів США (13500х((1+258):365х3%:100%), що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 05 грудня 2018 року (2812,5926 за 100 доларів США) становить 19442,61 грн.

Отже, рішення суду першої інстанції слід скасувати й ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача проценти річні за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 1280,14 грн та 691,27 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 05 грудня 2018 року (2812,5926 за 100 доларів США) становить 19442,61 грн , а в решті позовних вимог відмовити.

Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати понесені сторонами у зв'язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій підлягають такому розподілу.

Позовні вимоги задоволені частково, а саме у розмірі 13,03% (20722,25х100:159053,53). А тому судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у пропорційному розмірі - 229,14 грн слід покласти на ОСОБА_1 (1758,61х13,03):100).

Відповідно, судовий збір за розгляд справи в апеляційній інстанції у пропорційному розмірі - 1676,41 грн (1934,47х86,97):100) слід покласти на ОСОБА_3

Згідно із частиною десятою статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

У зв'язку з тим, що при розподілі судових витрат на ОСОБА_3 покладено більшу суму судових витрат, різниця судових витрат у розмірі 1453,27 грн (1682,41-229,14) підлягає стягненню із позивача на користь відповідача.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування безпідставно набутими коштами, 3% річних за невиконання грошового зобов'язання та інфляційних витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) проценти річні за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 1280,14 грн (одна тисяча двісті вісімдесят грн 14 коп) та 691,27 доларів США (шістсот дев'яносто один долар 27 центів), що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 05 грудня 2018 року (2812,5926 за 100 доларів США) становить 19442,61 грн (дев'ятнадцять тисяч чотириста сорок два грн 61 коп).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 (АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) 1453,27 грн (одну тисячу чотириста п'ятдесят три грн 27 коп) судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 06 грудня 2018 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.