06.12.2018 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа №533/564/18
провадження №2/533/185/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Науменко Н.Д.,

за участі секретаря судового засідання Кумаки А.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

третьої особи ОСОБА_2Б,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, щопроживає заадресою: вул. Миру,42, ОСОБА_4, Козельщинського району Полтавської області, 39140 до Приватного акціонерного товариства «КРЕМЕНЧУКМЯСО», розташованого м.Кременчук, пров. Герої в Бреста, 48, Полтавської області, 39601 третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2, що проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, 39601 про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя внаслідок дорожньо- транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, в сумі 75000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 січня 2018 року о 12 год. 42 хв., ОСОБА_2, який працював водієм у відповідача, керуючи автомобілем марки «ЗИЛ5301», державний номер - ВІ3670АЕ, в порушення вимог п.п.10.1, 10,9 Правил дорожнього руху, не переконавшись у безпечності маневру, розпочав рух заднім ходом та допустив наїзд на позивача. В результаті наїзду позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівого стегна в нижній третині, які за ступенем тяжкості відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров'я.

Вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 20.03.2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдано значного фізичного болю та страждання, позивач тривалий час перебував у лежачому положенні, що також спричиняло значні фізичні та душевні страждання. Позивач досі залишається непрацездатним, що позбавляє його можливості влаштуватися на роботу та утримувати сімю, яка складається із двох малолітніх дітей та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною та не отримує доходів. Позивач вимушений позичати кошти в борг, що принижує його гідність та гідність його родини.

Ухвалою суду від 16.05.2018 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

12.06.2018 року судом отримано відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнав. Зазначив, що 01.02.2018 року позивачем отримано від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 26000грн на відшкодування матеріальної та моральної шкоди. При цьому позивачем заявлено про відсутність будь-яких претензій матеріального та морального характеру як до ОСОБА_2, так і до відповідача. Таким чином, повторне стягнення моральної шкоди є повторним притягненням до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить ст.61 Конституції та ч.5 ст.23 ЦК України.

31.08.2018 року до суду надійшли додаткові пояснення позивача, в яких він зазначає, що розмір моральної шкоди визначено ним, враховуючи характер та обсяг страждань, а саме серйозне та болісне ушкодження здоровя, страждання всієї сімї; тривалість страждань (більше півроку); майновий стан відповідача.

Ухвалою суду від 15.11.2018 року закінчено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач, підтримав позовні вимоги.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві.

Третя особа заперечувала проти задоволення позиву, посилаючись на повне відшкодування позивачу заподіяної матеріальної і моральної шкоди, зазначивши, що 20000грн відшкодував витрат на лікування та 6000грн моральної шкоди.

Дослідивши надані учасниками справи докази, встановивши фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 20.03.2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Встановлено, що 26 січня 2018 року о 12 год. 42 хв., ОСОБА_2, який працював водієм у відповідача, керуючи автомобілем марки «ЗИЛ5301», державний номер - ВІ3670АЕ, в порушення вимог п.п.10.1, 10,9 Правил дорожнього руху, не переконавшись у безпечності маневру, розпочав рух заднім ходом та допустив наїзд на позивача. В результаті наїзду позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівого стегна в нижній третині, які за ступенем тяжкості відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров'я (а.с.14-17).

Вказані обставини сторонами визнаються.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В результаті отриманої травми позивач перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні у Горішньоплавнінський міській лікарні у період з 26.01.2018 року по 09.02.2018 року із діагнозом: закритий перелом стегна в н/3 зі зміщенням. 26.01.2018 року проведено операцію проведення шпиці через горбик лівої вел/гом.кістки. 31.01.2018 року операція закрита репозиція, МОС стегна блокуючим стержнем. 09.02.2018 року виписаний на амбулаторне лікування до травматолога, рекомендовано ходіння на костилях 1,5 міс. (а.с.64).

Станом на 24.04.2018 року позивач згідно лікарської довідки перебував у стані непрацездатності на строк до 2 місяців (а.с.5).

Таким чином, суд вважає доведеним позивачем факт фізичних страждань на протязі декількох місяців. При цьому суд вважає рівень цих страждань досить значним, оскільки сам факт травми, проведені оперативні втручання очевидно повязані із значним фізичним болем, повною втратою можливості пересування. В подальшому позивач мав серйозні обмеження можливості пересування. Враховуючи характер пошкодження здоровя, є очевидним, що позивач мав складнощі у працевлаштуванні, складнощі у забезпеченні своєї сімї, складнощі у вихованні малолітніх дітей (а.с.9, 10).

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною другою цієї статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, відповідач зобовязаний відшкодувати позивачу моральну шкоду.

Згідно розписки від 01.02.2018 року позивач отримав від ОСОБА_2 26000грн в рахунок матеріальної та моральної шкоди (а.с.32). Суд зазначає, що, по-перше, попередні відшкодування моральної шкоди, отримані позивачем від ОСОБА_2, повинні бути враховані при визначені остаточної суми відшкодування, по-друге, розписка не дає можливості суду чітко виділити суму, яка отримана саме на відшкодування моральної шкоди.

Суд відхиляє посилання позивача на положення ст.61 Конституції України, яка забороняє подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду, оскільки в даному випадку, питання притягнення до відповідальності вирішується судом вперше. Під час винесення вироку Комсомольським міським судом Полтавської області не вирішувалось питання щодо достатності суми відшкодування моральної шкоди, не вирішувався цивільний позов, а лише при визначенні виду та міри покарання було прийнято до уваги відшкодування шкоди як помякшуюча обставина.

З цих же підстав суд відхиляє посилання відповідача на положення ч.5 ст.23 ЦПК України.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При визначенні остаточної суми відшкодування моральної шкоди в даній справі суд виходить із ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у позивача, тривалості лікування, значного фізичного болю, ступеню обмеження життєдіяльності, відсутність інших доходів у сімї, наявність малолітніх дітей, що вимагало додаткових зусиль для організації життя.

З частковим врахуванням попередньо отриманої суми відшкодування, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає необхідним визначити остаточне відшкодування моральної шкоди в сумі 20000грн.

Суд не надає оцінку іншим аргументам сторін, оскільки вони очевидно не відносяться до предмета спору, є явно необґрунтованими або неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст.141 ЦПК України в сумі 704.8грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.263 - 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРЕМЕНЧУКМЯСО», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2, про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРЕМЕНЧУКМЯСО», (, місцезнаходження: 39601 м. Кременчук, пров. Героїв Бреста, 48) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, в сумі 20000грн (двадцять тисяч грн. 00 коп).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРЕМЕНЧУКМЯСО», (, місцезнаходження: 39601 м.Кременчук, пров. Героїв Бреста, 48) на користь держави судові витрати в сумі 704,8грн (сімсот чотири гривні 80коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання через Козельщинський районний суд Полтавської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 06.12.2018 року.

Суддя Н.Д.Науменко