ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1085/18 Справа № 201/6754/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Демидова С.О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Свистунової О.В., Варенко О.П.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2013 року про визнання мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Дніпропетровська міська рада, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_3треті особи Дніпропетровська міська рада, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності.

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що між ним та ОСОБА_3, яка є його сестрою, існує спір щодо спадкового майна. Приватний нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки за життя ОСОБА_5 не було здійсненно перереєстрацію належних їй 7/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_2. Просив суд визнати за ним у порядку спадкування за законом після матері - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 9/50 чаcтин домоволодіння, яке розташоване у м.Дніпропетровську по АДРЕСА_2 відповідно до договору купівлі-продажу від 15 серпня 1967 року та відповідно до акту ідеальних часток, складеного 13 липня 2007 року, де у фактичному користуванні ОСОБА_5 знаходились у житловому будинку А-1 приміщення 1-3, 1-4, площею 25 кв.м, в тому числі самовільні: житлова прибудова А-1, прибудова а-1, літня кухня Д, д, гараж И, сарай К, душ Л, сарай М (тимчасовий), навіс Н, убиральня О, сарай С (тимчасовий), огорожі та споруди № 1,3,7,14,15, ІІ, у загальному користуванні - огорожі та споруди №2, 6 та визнати за ним право власності на частину земельної ділянки у праві сумісної власності на цю земельну ділянку, яка розташована за вищевказаною адресою.

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, в якому просила визнати за нею у порядку спадкування за законом право власності на 9/10 частин домоволодіння по АДРЕСА_2 та право власності на 1/2 частину земельної ділянки за цією ж адресою.

В обгрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_5, після смерті якої відкрилася спадщина на домоволодіння по АДРЕСА_1. Вона своєчасно звернулась до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки за життя її мати не здійснила перереєстрацію належних їй 7/100 частин зазначеного домоволодіння. Вказувала, що між нею та її братом ОСОБА_2 є спір щодо спадкового майна (а.с.38-39).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у грудні 2013 року звернулися до суду із заявою про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі (а.с.127-129).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2013 року було визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за якою:

1) Визнати за ОСОБА_2, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 право власності на 7/200 чаcтин домоволодіння, яке розташоване у АДРЕСА_2, а саме: літню кухню - літера Д, літню кухню - літера д, сарай - літера К, вбиральню - літера О, душ - літера Л, гараж - літера И, навіс - літера Н, навіс - літера Т, сараї тимчасові - літера М, літера С, споруда № 2, споруда № 3, споруда № 14, споруда № 17, споруда № 20, споруда № 23, вимощення - ІV.

2) Визнати за ОСОБА_3, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 право власності на 7/200 частин вказаного домоволодіння, а саме: частину житлового будинку літери А-1 квартиру № 1, що складається з приміщення 1-1, загальною площею 7 кв.м, приміщення 1-2, загальною площею 7,7 кв.м, приміщення 1-3, загальною площею 14,5 кв.м., приміщення 1-4, загальною площею 10,5 кв.м., приміщення 1-5, загальною площею 2,8 кв.м, приміщення 1-6, загальною площею 2,1 кв.м., всього по квартирі № 1 жилою площею - 32,7 кв.м., загальною площею 44,6 кв.м., погреб - літера У, споруда № 1, споруда № 4, споруда № 6, споруда № 7, споруда № 18, споруда № 21, споруда - 22, вимощення - ІІІ.

3) Сторони не мають будь-яких моральних та/або матеріальних претензій одна до одної у зв'язку з укладанням мирової угоди, та заявляють, що ні в процесі укладання мирової угоди, а ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб.

4) Сторони гарантують, що вищевказане майно до моменту укладання цієї мирової угоди нікому іншому не продане, не подароване, не передане як внесок до статутного фонду юридичних осіб, не заставлене, під забороною (арештом) відчуження і податковою заставою не перебуває, іншого судового спору щодо нього, а також інших речових прав у третіх осіб як в межах так і за межами України немає.

5) Сторони дійшли згоди про те, що після затвердження цієї мирової угоди судом, ніхто із сторін по даній цивільній справі не буде мати будь-яких претензій до інших сторін з приводу спірного майна в подальшому.

6) Судові витрати по справі покладаються на Сторін, які їх фактично понесли.

7) Мирова угода набирає чинності з моменту її підписання Сторонами і набрання законної сили Ухвали суду про затвердження (визнання) цієї мирової угоди.

8) Ця угода складена у трьох оригінальних примірниках, що мають рівну юридичну силу, по одному для Сторін та один - для суду.

9) Сторони підтверджують, що наслідки укладання мирової угоди, передбачені ст.206 ЦПК України їм відомі. Провадження у даній цивільній справі було закрито (а.с.131-133).

З такою ухвалою не погодився ОСОБА_1, який не брав участі у справі, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив її скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилався на те, що ухвалою від 30 грудня 2013 року порушені його права, як співвласника спірного домоволодіння, а тому він змушений звернутись до суду (а.с.143-146).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції посилався на те, що укладена між сторонами мирова угода не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вчинена в інтересах обох сторін, а тому дійшов висновку про її визнання та закриття провадження у справі (а.с.132).

Однак, з такими висновками суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, зокрема, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги після їх матері - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після її смерті відкрилася спадщина на 7/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_2.

З матеріалів справи вбачається ОСОБА_1 є співвласником спірного домоволодіння та йому належить 93/200 частини спірного домоволодіння (а.с.148-150).

Звернувшись з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 зазначав, що він не брав участі у даній справі, оскаржуваною ухвалою, фактично, його позбавлено прав на його майно, зокрема, вимощення ІІІ, споруду № 1, споруду № 2, споруду № 3, споруду № 6, споруду № 7, які йому належать й даний факт підтверджується технічним паспортом на домоволодіння, а також актом ідеальних часток від 20.12.1996 року (а.с.160-164).

Постановляючи ухвалу про визнання мирової угоди між сторонами, суд першої інстанції не перевірив та не з'ясував хто є співвласниками спірного домоволодіння та чи не буде таке судове рішення порушувати права чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

Крім того, поза увагою суду залишилось питання чи не суперечать умови мирової угоди нормам закону, зокрема, вимогам спадкового права та нормам закону, які регулюють питання щодо самочинного будівництва.

Відтак, в силу п.1 ч.5 ст. 207 ЦПК України, у суду не було правових підстав для визнання мирової угоди.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна підлягає задоволенню, ухвалу суду від 30 грудня 2013 року про затвердження мирової угоди слід скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Як вбачається з апеляційної скарги, ОСОБА_1 ставить питання про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної скарги.

Між тим, оскільки апеляційний суд на теперішній час не ухвалює остаточного судового рішення у справі, а направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, питання щодо розподілу судових витрат між сторонами має бути вирішено судом першої інстанції в порядку ст. 141 ЦПК України за наслідками розгляду справи по суті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 367, 370, 379, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2013 року про затвердження мирової угоди скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя

Судді