КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 752/2365/16 -ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/15/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А, Поливач Л.Д.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Шумко А.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментах та пені,

в с т а н о в и в :

у/н справи № 752/2365/16 -ц № а/п 22-ц/824/15/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Шумко А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
у лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому, з урахуванням уточнень просила стягнути з останнього на свою користь 23 330,54 грн заборгованості по сплаті аліментів та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 48 986,82 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 21.11.2011 з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, починаючи з листопада 2011 року до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.07.2015, відмовлено у позові ОСОБА_3 до неї про зменшення розміру аліментів на утримання сина - ОСОБА_6 Відповідно розрахунку заборгованості по аліментах № 1468/30 від 21.12.2015, виданого ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві, заборгованість ОСОБА_3 по аліментах, станом на 21.12.2012, складала 10 227,26 грн. З 16.01.2013 заборгованість не погашалася, а збільшувалася, та наразі за період з 16.02.2013 по 16.02.2016 становить 23 330,54 грн.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18.10.2016 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість по сплаті аліментів в сумі 23 330, 54 грн, неустойку по заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 48 986, 82 грн. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.11.2017 заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити рішення суду, зменшивши розмір заборгованості до 5 587, 34 грн. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не досліджені обставини виникнення заборгованості у сумі 9 000 грн та не враховано, що ця заборгованість виникла не з його вини, а пов'язана з тривалим надходженням виконавчого листа до фінансової структури (2,5 місяця х 4 000=10 000 грн). Суд не врахував, що з листопада 2011 року по червень 2014 року позивач з сином знаходилися на його утриманні, що підтверджується квитанціями сплати за проживання у гуртожитку та може бути підтверджено показанням свідків. Позивач приховала від суду ту обставину, що він їй залишив кімнату у гуртожитку для проживання з сином, хоча зазначена кімната виділялась йому та його доньці, а сам вимушений орендувати житло та щомісячно виплачувати 4 000 грн за найм. Крім того, відповідно до довідки з виконавчої служби станом на 31.12.2017 заборгованість становить 5 587,34 грн. Суд не врахував, що він не може швидко погасити заборгованість, оскільки з нього утримуються аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів доходів на користь доньки ОСОБА_7 та сина ОСОБА_6, а за законом з його заробітної плати не допускається стягнення більше 50 %.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить заочне рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що за час декретної відпустки отримувала державні кошти, що підлягають виплаті за народження дитини, а надалі вийшла на роботу та отримувала заробітну плату в розмірі близько 2 500 грн та самостійно оплачувала за проживання у гуртожитку із коштів, які стягувались з ОСОБА_3 як аліменти, а тому твердження останнього, що вона з сином з листопада місяця 2011 року по червень 2014 року знаходились на його утриманні не відповідає дійсності. Заборгованість по аліментах станом на 21.12.2012 становила 10 227,26 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах № 1468/30 від 21.12.2015 виданого відділом державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві. Частина цієї заборгованості була погашена, але надалі заборгованість по аліментах з лютою 2015 року не гасилась, а навпаки збільшувалась. Про наявність існуючої заборгованості по аліментах ОСОБА_6 було достеменно відомо, так як останній 12.08.2014 звертався до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_8 про зменшення розміру аліментів. За результатами розгляду цього спору присуджено до стягнення з ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 усіх його доходів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6 та 1/6 усіх його доходів на користь ОСОБА_8 на утримання дочки ОСОБА_7, а тому в цілому стягуються аліменти в розмірі 5/12 (41,7%) частини від усіх його доходів, а не 50 %, як про це вказує відповідач.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Апеляційний суд Київської області та Апеляційний суд міста Києва здійснювали правосуддя до початку роботи Київського апеляційного суду.

21.06.2018 Київський апеляційний суд зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на виконання Указу Президента «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017, а з 03.10.2018 Київський апеляційний суд розпочав свою роботу.

У судовому засіданні відповідач підтримав апеляційну скаргу, проте пославшись на те, що ним заборгованість із сплати аліментів погашена, просив у позові відмовити повністю.

Позивач та її представник ОСОБА_9 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 21.11.2011 з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_2, аліменти на утримання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.11.2011 до досягнення дитиною повноліття.

На виконання рішення суду 15.12.2011 Пирятинським районним судом Полтавської області видано виконавчий лист № 2-777/2011.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментах №1468/30 від 21.12.2015, здійсненого ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві, заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів станом на 21.12.2012 складає 10 227,26 грн, а за період з січня 2013 року по листопад 2015 року включно заборгованість складає 16 966,14 грн.

За період з 16.02.2013 по 01.02.2016 заборгованість відповідача становить 23 330,54 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 23 330,54 грн, а тому вимоги як про стягнення заборгованості, так і про стягнення пені законні та обґрунтовані.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

Згідно ч. 4 ст. 195 СК України в редакції, що діяла на час ухвалення рішення, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Статтею 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Згідно із частиною третьою цієї статті розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України.

У частині дев'ятій цієї статті зазначено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом.

Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 74 згаданого Закону, відповідно до частини дев'ятої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

Відповідно до положень частини 4, 8, 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції чинній на час розгляду справи ) виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. За наявності заборгованості із сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів а три місяці, виконавець роз'яснює стягувачу право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів.

Аналіз зазначених норм дозволяє зробити висновок про те, що визначення розміру заборгованості із сплати аліментів та порядок стягнення такої заборгованості визначено Законом України «Про виконавче провадження» та не потребує ухвалення ще одного рішення суду про стягнення цієї заборгованості, оскільки вона стягується в межах виконавчого провадження за виконавчим листом про стягнення аліментів. Суд лише розглядає спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів, проте не стягує таку заборгованість, оскільки стягнення заборгованості віднесено до повноважень виконавця.

У позовній заяві позивачка не вказує на те, що вона не згодна з розміром заборгованості, визначеному державним виконавцем, а у заяві про збільшення позовних вимог взагалі сама здійснила розрахунок такої заборгованості за період, який відсутній у довідці про заборгованість, складеній державним виконавцем.

З огляду на вищевикладене, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості із сплати аліментів є помилковими.

Відповідно до ст. 196 СК України, в редакції, що діяла на час ухвалення рішення, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідач не звертався до суду із самостійним позовом щодо оскарження розміру заборгованості зі сплати аліментів, визначених державним виконавцем.

У матеріалах справи є лише одна довідка про розмір заборгованості із сплати аліментів, яка складена ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві та відповідно до якої сума такої заборгованості складає 16 966,14 грн.

Оскільки такий розмір заборгованості відповідачем у встановленому законом порядку не оскаржувався, пеню слід було нараховувати саме від такої суми заборгованості, а не від суми, розрахованої самою позивачкою.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Розрахунок пені, складений позивачкою відповідає вищевказаному способу визначення пені, а відтак колегія суддів не вбачає підстав для наведення повного розрахунку по кожному місяцю заборгованості у судовому рішенні.

Разом з тим, оскільки пеня позивачкою розрахована від суми боргу 23 330,54 грн, а не від боргу, визначеного державним виконавцем 16 966,14 грн, розмір пені від заборгованості 16 966,14 грн за період з січня 2013 по листопад 2015 складає 32 761,99 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України в редакції, що діяла на час ухвалення рішення, розмір неуйстойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

За матеріалами справи встановлено, що відповідач сплачує аліменти ще на одну неповнолітню дитину, а саме доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини всіх доходів, власного житла не має, є військовослужбовцем, учасником бойових дій.

За вказаних обставин, враховуючи майновий стан відповідача колегія суддів приходить до висновку про можливість зменшення пені до 6 000 грн.

При цьому колегія суддів також враховує, що відповідач не був повідомлений державним виконавцем про розмір заборгованості, а відразу після подачі позивачкою даного позову почав погашати заборгованість та на час розгляду справи у апеляційній інстанції заборгованість відповідачем погашена, проти чого не заперечувала позивачка.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення пені з відповідача у розмірі 6 000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментах та пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: 04119, АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 6 000 грн.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 06.12.2018.

Головуючий

Судді