АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2018 року м. Київ

Справа №757/47952/17-ц

Резолютивна частина постанови оголошена 20 червня 2018 року

Повний текст постанови складено 21 червня 2018 року

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Павлишина П.О.

сторони: заявник Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченко Максим Романович стягувач ОСОБА_8

боржник ОСОБА_5

Справа №757/47952/17-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/4892/2018
Головуючий у суді першої інстанції: ТМатійчук Г.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва, постановленої 30 березня 2018 року суддею Матійчук Г.О. в приміщенні Печерського районного суду м. Києва, час та дата постановлення повного тексту ухвали не відомо, у справі за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченка Максима Романовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И В:

Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченко М.Р. звернувся до суду з поданням, в якому просив постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_5 без вилученням паспортного документа до виконання ним зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом № 369/1993/15-ц від 18 серпня 2015 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 по договорам позики: від 16 травня 2008 року в сумі 2 350 705,27 грн., по договору позики від 29 грудня 2010 року 1 045 443,03 грн., по договору позики від 03 жовтня 2012 року 9 464 285,68 грн., за трьома договорами позик стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 12860433 (дванадцять мільйонів вісімсот шістдесят тисяч чотириста тридцять три) грн. 97 коп. оскільки боржник не виконує рішення суду та ухиляється від його виконання.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року в задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченка М.Р. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_5- відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою представником стягувача за виконавчим документом ОСОБА_8 - ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та прийняти нове судове рішення про задоволення подання державного виконавця, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує на те, що суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу безпідставно послався на Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну», яким нібито не передбачено здійснення таких дій як встановлення тимчасового обмеження судом у праві виїзду громадянинові за межі України, оскільки п.5 ч.1 ст. 6 зазначеного Закону передбачено таке обмеження, якщо особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї судом.

Крім того, Законом України «Про виконавче провадження» передбачено право державного виконавця у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, зокрема, звертатися до суду з подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Також, є безпідставним висновок суду про те, що суб'єкт подання не надав доказів того, що боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, а також відсутні документи, які б свідчили про здійснення відповідних виконавчих дій щодо сплати боржником суми заборгованості.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник стягувача за виконавчим документам ОСОБА_8 - ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги із викладених в ній підстав.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що Законом України від 21.01.1994 «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (з подальшими змінами) не передбачено за ухвалою суду тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника до виконання рішення суду.

Крім того, суд першої інстанції вказував на те, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов'язань, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Окрім того, суб'єкт подання не надав доказів того, що боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон (закордонний паспорт) і відповідно має реальну можливість виїхати за межі України. Також, у поданні відсутні документи, які б свідчили про здійснення відповідних виконавчих дій щодо сплати боржником суми заборгованості

Проте, апеляційний суд в складі колегії суддів не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 по договору позики від 16 травня 2008 року в сумі 2 350 705,27 грн., по договору позики від 29 грудня 2010 року 1 045 443,03 грн., по договору позики від 03 жовтня 2012 року 9 464 285,68 грн., за трьома договорами позик стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 12 860 433 (дванадцять мільйонів вісімсот шістдесят тисяч чотириста тридцять три) грн. 97 коп.

На виконання вказаного рішення 20 жовтня 2015 року Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 369/1993/15-ц.

21 жовтня 2015 року ОСОБА_8 звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с.103).

03 листопада 2015 головним державним виконавцем ВПВР ДДВС Міністерства Юстиції України було відкрито виконавче провадження ВП № 49217774. Копію зазначеної постанови було направлено сторонам виконавчого провадження.

Разом з тим, поштове відправлення направлене на адресу боржника ОСОБА_5 зазначеної у виконавчому листі: АДРЕСА_1 не було отримане і повернулося до відділу, у зв'язку з закінченням терміну зберігання (а.с112-114).

19 листопада 2015 року на адресу ОСОБА_5 направлено вимогу державного виконавця про надання пояснень з приводу невиконання ним судового рішення, надання інформації щодо фактичного мешкання, місця реєстрації (прописки), поштову адресу, іншій зручний спосіб для отримання кореспонденції, а також вимогу про необхідність з'явитися до відділу для надання пояснень.

Зазначена вимога направлена ОСОБА_5 поштовим відправленням на адресу: АДРЕСА_1, яка не була отримана адресатом і повернулася до відділу, у зв'язку з закінченням терміну зберігання (а.с117-119).

Аналогічні вимоги ще двічі направлялися на адресу ОСОБА_5 поштовим відправленням , а саме - 26 липня 2016 року та 23 грудня 2016 року, які також не були отримані адресатом та повернулися на адресу відділу з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданого на запит державного виконавця від 24 грудня 2016 року, ОСОБА_5 в державному реєстрі не значиться.. (а.с.138).

19 листопада 2015 року на адресу Київського міського бюро технічної інвентаризації державним виконавцем направлено запит про надання інформації про наявність у ОСОБА_5 зареєстрованого нерухомого майна (а.с.145).

19 листопада 2015 року направлено запит до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку України про наявність зареєстрованих цінних паперів, належних на праві власності боржнику ОСОБА_5 (а.с.147).

Згідно відповіді Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку України від 29 грудня 2015 року, ОСОБА_5 відсутній серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів (а.с.148).

19 листопада 2018 року державним виконавцем направлено запит до Головного управління держгеокадастру у Київській області та Головного управління держгеокадастру у місті Києві про наявність зареєстрованих земельних ділянок за ОСОБА_5 (а.с. 149).

Згідно відповіді Головного управління держгеокадастру у місті Києві від 29 грудня 2015 року, відомості щодо державної реєстрації земельних ділянок та рішення про передачу їх у власність/користування ОСОБА_5 відсутні (а.с.150).

19 листопада 2015 року державним виконавцем направлено запит до Територіального управління Держгірпромнагляду у Київській області та місті Києві про наявність зареєстрованих великовантажних та інших технологічних транспортних засобів, належних на праві власності ОСОБА_5

Згідно відповіді управління Держпраці у Київський області, наданої на запит державного виконавця, за ОСОБА_5 великовантажні та інші технологічні транспорті засоби, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, в Головному управлінні Держпраці не зареєстровано (а.с.152).

19 листопада 2015 року державним виконавцем направлено запит до Державної інспекції сільського господарства м. Києва, а також Київської області про наявність зареєстрованих сільськогосподарської (будівельної) техніки належної на праві власності ОСОБА_5

Згідно відповідей Державної інспекції сільського господарства у Київській області від 07 грудня 2015 року та Державної інспекції сільського господарства у м. Києві від 28 грудня 2018 року, наданих на запит державного виконавця, сільськогосподарської (будівельної) техніки, належної на праві власності ОСОБА_5 сільськогосподарської (будівельної) техніки не зареєстровано (а.с.154, 155).

19 листопада 2015 року державним виконавцем направлено запит до УДАІ ГУ МВС України в Київській області та Центру ДАІ м. Києва про наявність зареєстрованих транспортних засобів (а.с. 157).

26 липня 2017 року державним виконавцем направлено запит до Державної служби з безпеки на транспорті України про наявність у ОСОБА_5 зареєстрованих на праві власності морських та річкових суден. (а.с.158)

Згідно відповіді Державної служби з безпеки на транспорті України від 18 серпня 2016 року, в електронній версії Державного суднового реєстру України та Суднової книги України, яка ведеться Укртрансбезпекою, відсутні записи щодо суден власником або судновласником якого є ОСОБА_5 (а.с.159).

26 липня 2017 року державним виконавцем направлено запит до Регіонального територіального сервісного центру МВС в м. Києві про наявність зареєстрованих транспортних засобів, належних на праві власності ОСОБА_5. (а.с.160)

Також, 26 липня 2017 року державним виконавцем направлено повторно запит до Київського міського бюро технічної інвентаризації про наявність у ОСОБА_5 зареєстрованого нерухомого майна. (а.с. 161)

На повторний запит державного виконавця від 26 липня 2017 від Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку України надійшов лист, яка містить інформацію про відсутність ОСОБА_5 станом на 30 червня 2016 року у списках осіб, які володіють значними пакетами акцій емітентів.(а.с.162)

Крім того, згідно відповідей наданих на запит державного виконавця до Пенсійного фонду України від 03 листопада 2015 року, 14 липня 2016 року та 20 квітня 2017 року 14 про осіб-боржників, які отримують пенсію, ОСОБА_5 не значиться.(а.с.163, 168)

Також згідно відповідей Державної фіскальної служби України від 14 липня 2016 та 24 квітня 2017 року, наданої на запити державного виконавця від 14 липня 2016 року та 20 квітня 2017, про номери рахунків, відкритих юридичними та/або фізичними особами підприємців, ОСОБА_5 на обліку в органах ДПС не перебуває.( а.с. 167, 171)

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 07 липня 2017 року, наданої на запит державного виконавця щодо перетинання ОСОБА_5 державного кордону, боржник двічі перетинав кордон України, а саме: 07 серпня 2016 року в'їхав на територію України по закордонному паспорту серії НОМЕР_2, а 21 липня 2016 року виїжджав з території України по закордонному паспорту з території України по закордонному паспорту серії НОМЕР_2.

Також згідно відповіді Державної фіскальної служби України від 14 липня 2016 року, наданої на запит державного виконавця від 14 липня 2016 року, про номери рахунків, відкритих юридичними та/або фізичними особами підприємців, ОСОБА_5 на обліку в органах ДПС не перебуває.

26 липня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про привід боржника ОСОБА_5 до відділу на 16 серпня 2016 року.

Згідно відповіді Голосіївського управління поліції в м. Києві щодо виконання постанови про привід ОСОБА_5, встановлено, що останній за адресою: АДРЕСА_1 не проживає.

13 червня 2017 року державним виконавцем винесено постанова про арешт боржника. (а.с.132-133).

04 липня 2017 року державним виконавцем поштовим відправленням на адресу ОСОБА_5 направлено виклик, яке повернулося на адресу відділу, з відміткою про «за закінченням терміну зберігання».

Отже, з матеріалів виконавчого провадження, копії якого знаходяться в матеріалах справи, вбачається, що у Боржника відсутнє будь-яке нерухоме та/або рухоме майно, у Боржника не має будь-яких доходів на території України та/або банківських рахунків, Боржник не з'являється на неодноразові виклики державного виконавця та Боржник по зареєстрованій адресі не проживає.

Таким чином, державним виконавцем було здійснено ряд необхідних виконавчих дій з метою розшуку боржника та його доходів, розшуку самого боржника тай його примусового приводу до Відділу примусового виконання рішень, а отже проведені всі необхідні виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», які виявилися без результатними.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Стаття 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачає можливість тимчасової відмови громадянину України у видачі паспорту та виїзді за кордон у разі якщо: діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Як зазначено у листі Верховного суду України від 01.02.2013 р. «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» у судовій практиці постає питання про визначення поняття «ухилення» боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, оскільки в Законі України «Про виконавче провадження» його значення не розкрито.

Статтею 76 зазначеного Закону передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону. Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення», практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися;

2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з огляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та у Законі України «Про виконавче провадження», позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно Закону України «Про виконавче провадження» сторони можуть реалізовувати свої права і обов'язки у виконавчому провадження самостійно або через представників. Повноваження представника повинні бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до вимог закону.

Як убачається з матеріалів справи, впродовж 2-х років з моменту винесення рішення суду боржник не бажає добровільно, навіть частково сплатити заборгованість, а враховуючи відсутність у боржника будь-якого рухомого та нерухомого майна, відсутність доходів та пенсії, відповідно, не має іншого дієвого способу ніж тимчасового обмеження у виїзді за кордон боржника.

Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що у державного виконавця а відсутні доказів ухилення, боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов'язань - є помилковим.

Також колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» не передбачено здійснення таких дій, як встановлення тимчасового обмеження судом права виїзду громадянина за межі України виходячи з наступного.

Згідно зі ст.3771 ЦПК України (в редакції чинній станом на момент звернення до суду з поданням) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до п.19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України, Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27 травня 2008 року № 25-32/463 аналіз норм чинного законодавства, зокрема, Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», свідчить про те, що наявність в особи невиконаних зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України, причому питання щодо такого обмеження вирішується судом.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 5) він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Отже, наявність в особи невиконаних зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням іншого органу (посадової особи), є підставою для обмеження його права виїзду за межі України.

Відповідно до пункту 8 статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу покладаються: запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким, згідно із законодавством, не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученням правоохоронних органів; розшук у пунктах пропуску через державний кордон осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Крім того, відповідно до ч.1, 3 ст.441 ЦПК України (в чинній редакції) тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Таким чином, із системного аналізу вищезазначених норм вбачається наявність правових підстав для задоволення подання державного виконавця щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за кордон.

Щодо твердження суду першої інстанції про те, що суб'єкт подання не надав доказів того, що боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон (закордонний паспорт) і відповідно має реальну можливість виїхати за межі України, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Так, в поданні державний виконавець не зазначив інформацію про закордонний паспорт боржника, однак в матеріалах справи наявний запит державного виконавця №49217774/20.1/18 до Державної прикордонної служби України про надання інформації про перетин державного кордону України боржником ОСОБА_5

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 07 липня 2017 року, наданої на запит державного виконавця від 07 липня 2017 року щодо перетинання ОСОБА_5 державного кордону, боржник двічі перетинав кордон України, а саме: 07 серпня 2016 року в'їхав на територію України по закордонному паспорту серії НОМЕР_2, а 21 липня 2016 року виїжджав з території України по закордонному паспорту з території України по закордонному паспорту серії НОМЕР_2.

А тому твердження суду першої інстанції в цій частині є помилковим.

За таких обставин апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення подання державного виконавця про обмеження виїзду боржника ОСОБА_5 за межі України .

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_8» - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченка МаксимаРомановича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_5 - задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон громадянина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, (місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 без вилученням паспортного документа до виконання ним зобов'язань, покладених згідно виконавчого провадження № 49217774 з примусового виконання виконавчого листа № 369/1993/15-ц виданого 20 жовтня 2015 року Голосіївським районним судом м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: А.М.Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І.Шкоріна