Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 750/4315/16-ц

провадження № 61-11320св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі - Чернігівська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Чернігівської області у складі колегії суддів: Губар В. С., Висоцької Н. В., Шарапової О. Л., від 02 листопада 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Чернігівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником 3/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться по АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом

від 15 січня 2014 року, виданого державним нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори Рівненської області після померлої

ОСОБА_5 Власником іншої 1/8 частини будинку з надвірними будівлями є ОСОБА_6, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом

від 28 серпня 1990 року, виданого першою Чернігівською державною нотаріальною конторою. Спірний будинок фактично розділений в натурі на дві окремі частини з окремими входами - 1/2 частини будинку належить

ОСОБА_7, а інша частина будинку належить позивачеві та ОСОБА_6 і в натурі не поділена. Будинок розташований на земельній ділянці площею

1 013 кв.м, 1/2 частини якої належить ОСОБА_8 на праві власності, а інша частина, на якій розташована належна ОСОБА_4 та ОСОБА_6 частина будинку з надвірними будівлями, не приватизована та перебуває у її,

ОСОБА_4, користуванні. З 2002 року ОСОБА_6 у спірному житловому будинку не проживала і не користувалася належною їй, ОСОБА_6, частиною будинку, а позивач проживає в спірному будинку, добросовісно, відкрито та безперервно ним користується.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просила суд визнати право власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності за набувальною давністю на

1/8 частини будинку АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, починаючи з 2002 року, а тому на підставі статті 344 ЦК України позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 02 листопада 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами добросовісність заволодіння чужим майном і відкрите та безперервне володіння протягом 10 років 1/8 частиною будинку № АДРЕСА_1.

У листопаді 2016 рокуОСОБА_4подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд невірно визначив характер спірних правовідносин у даній справі та не застосував норму, що регулює відносини сторін, а саме статтю 344 ЦК України.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

02 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 січня 2014 року ОСОБА_4 є власником 3/8 частини житлового будинку № АДРЕСА_1, після смерті своєї матері, ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Відповідно до свідоцтва про право спадщину за заповітом від 28 серпня

1990 року ОСОБА_6 за життя була власником 1/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1..

Встановлено, що 1/8 частина і 3/8 частини будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями є ідеальними частинами і реально не поділені.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником 1/2 частини будинку № АДРЕСА_1 є ОСОБА_7, на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори від 06 травня 2009 року та на підставі договору дарування від 19 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла і відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 10 червня 2016 року

№ 44132883 спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заводилась. Проте, ОСОБА_6 проживала у с. Цвітова Бучацького району Тернопільської області, і спадкоємцями ОСОБА_6 є її діти - донька ОСОБА_9, 1959 року народження, яка проживає у м. Чернігові, та ОСОБА_10, 1963 року народження, який також проживає у с. Цвітова Бучацького району Тернопільській області.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України (2004 року), дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено добросовісність заволодіння чужим майном і відкрите та безперервне володіння протягом 10 років 1/8 частиною будинку АДРЕСА_1, враховуючи те, що коло можливих спадкоємців після смерті ОСОБА_6 не встановлено та не з'ясовано обставини щодо можливого проживання спадкодавця на день відкриття спадщини із спадкоємцями, не визначено чи є Чернігівська міська рада належним відповідачем у цій справі.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 02 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська