Справа № 639/3567/18
Провадження № 2/639/1582/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі судді Гаврилюк С. М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору за подання позовної заяви до ОСОБА_2, ОСОБА_3 Давидовчиа про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною позовною заявою, разом з якою також подав заяву, в якій просить суд звільнити його від сплати судового збору.

Відповідно до преамбули Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 за № 3674-VI, цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням звільнити її від сплати судового збору, зокрема, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Аналіз вказаних положень Закону України "Про судовий збір" свідчить про те, що суд може звільнити сторону від сплати судових витрат, враховуючи її майновий стан.

При цьому особа, яка звертається із відповідним клопотанням, повинна навести обставини, які свідчать про її незадовільне (скрутне) матеріальне становище, та подати суду відповідні докази (документи про рівень доходу позивача; документи про заборгованість перед іншими особами; документи про стягнення заборгованості з позивача в межах виконавчого провадження; документи про наявність утриманців тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 в обґрунтування клопотання про звільнення його від сплати судового збору зазначив, що на його утриманні знаходиться вагітна дружина, яка на даний час не працює, оскільки доглядає за двома дітьми, які не досягли трирічного віку, та двоє малолітніх дітей. Крім того, позивач просить звернути увагу на те, що він наразі працює керуючим Адвокатського бюро «Ігоря Прасолова» та отримує заробітну плату в мінімальному розмірі 3002,65 грн, в обґрунтування чого надав підписану ним довідку про доходи за № 1 від 06.04.2018.

Як вбачається з відомостей Єдиного Реєстру Адвокатів України, ОСОБА_1 має стаж адвокатської діяльності три роки, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю видано 15.04.2015.

У відповідності до ч. 178. 1 ст. 178 Податкового кодексу України особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов'язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу.

Однак, позивачем на підтвердження вказаних у клопотанні обставин надано лише довідку про доходи за грудень 2017 березень 2018 рр., яка ним і підписана (при тому, що позов подано 09 липня 2018 року). Проте, довідки з Державної фіскальної служби України про суми виплачених доходів та утриманих податків за попередній календарний рік, як того вимагає Закон України «Про судовий збір», не надано.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем не надано належних та достатніх доказів щодо підтвердження його скрутного матеріального становища та того, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік, у звязку з чим позивач можливо не здатний сплатити суму судового збору, встановленого законодавством України, суд відповідно ст. 8 Закону України «Про судовий збір» не вбачає підстав для задоволення необґрунтованої заяви ОСОБА_1

Відповідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 "Про судове рішення у цивільній справі", обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені судом і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У звязку з наведеним, відмова позивачеві у задоволенні необґрунтованої заяви про звільнення його від сплати судового збору, як це передбачено законом, а саме ст. 8 Закону України «Про судовий збір», не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо відмови ОСОБА_1 у задоволенні необґрунтованої заяви про звільнення його від сплати судового збору.

Керуючись ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору за подання позовної заяви до ОСОБА_2, ОСОБА_3 Давидовчиа про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя С. М. Гаврилюк