Головуючий суду 1 інстанції - Форощук О.В.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 431/4028/17
Провадження № 22ц/782/37/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року м.Сєвєродонецьк

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Дронської І.О.

суддів: Карташова О.Ю., Яреська А.В.,

за участю секретаря Єгорової О.П.

учасники справи:

позивач ОСОБА_2

представник позивача адвокат ОСОБА_3

відповідачі: управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області; виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України

представник відповідача Фонду соціального страхування України Смолій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку апеляційні скарги ОСОБА_2 та Фонду соціального страхування України

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 16 листопада 2017 року, ухвалене суддею Форощуком О.В., дата складення повного тексту рішення - 21.11.2017 року

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області, виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, з урахуванням збільшення позовних вимог за заявою від 14.11.2017 року, а.с. 192, в обгрунтування якого посилався на те, що у період з 04.07.2006 року по 31.07.2017 року він працював у відділені виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі Луганської області (далі Фонд СНВ). З 08.01.2013 року по 31.07.2017 року він був керівником даного відділення. З 01.01.2015 року Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України шляхом злиття з Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності реорганізований у Фонд соціального страхування України. Виконавчі органи Фондів залишились працювати до повного завершення реорганізації. Таким чином з моменту прийняття рішення про реорганізацію Фондів він пропрацював начальником Старобільського відділення Фонду СНВ півтора року. 07.06.2017 року комісія з припинення управління Виконавчої дирекції Фонду СНВ в Луганській області, шляхом електронного листа до Відділення Виконавчої дирекції Фонду СНВ у Старобільському районі лист- скановану копію «Попередження», датованого 30.05.2017 року з табличкою, в якій були зазначені працівники відділення та їх посади, в тому числі і він. Цей лист надійшов на офіційну електронну адресу їх відділення. Його прийняв спеціаліст з впровадження інформаційних технологій, зареєструвала головний спеціаліст з організаційних та загальних питань після роздрукування. Які дії і хто мав вчинити з цим листом не було позначено. Окрім того, в цьому попередженні відсутні роз'яснення щодо змін істотних умов праці окрім посилання на те, що з 01.08.2017 року буде переведене до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області. Однак як це переведення змінить умови праці конкретно не було повідомлено жодного слова спеціалістам на кожній посаді. Йому було запропоновано працювати в новому реорганізованому Фонді на посадах провідного спеціаліста відділу обліку страхувальників, правового забезпечення та контрольно-ревізійної роботи Старобільського відділення управління, або завідувача сектору профілактики виробничого травматизму та інформаційного експерта з охорони праці в Новоайдарському відділенні управління. При цьому посилались не на затверджений штатний розклад управління та структуру управління, а на зазначену Постанову правління № 13, якою визначено лише граничну кількість працівників Фонду, кількість управлінь, кількість відділень і яка до того ж була потім змінена на Постанову правління Фонду від 24.05.2017 року № 34, якою зобов'язано повноважних осіб прискорити реорганізацію Фондів. Він не погодився працювати на зазначених посадах, оскільки вважає, що має право бути призначеним на посаду керівника відділення управління в Луганській області. Наказом Виконавчої дирекції Фонду СНВ від 31.07.2017 року він був звільнений за п.6 ст.36 КЗпП України у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці. Вважає своє звільнення незаконним, також вважає незаконними дії управління Фонду соціального страхування України в Луганській області з неприйняття його на посаду начальника Старобільського відділення управління Фонду в Луганській області шляхом переводу посади начальника відділення Виконавчої дирекції Фонду СНВ у Старобільському районі. Такі дії керівництва порушують його трудові права і спричинили йому моральну шкоду. Крім того його було звільнено у період хвороби. А саме 24.07.2017 року він захворів та повідомив про це управління Виконавчої дирекції ФССНВ в Луганській області з проханням призначити виконуючого обовязки керівника. Незважаючи на це в той же день виконавча дирекція ФССНВ видала наказ про його звільнення за п.6 ст. 36 КЗпП з 31.07.2017 року. Його виписали лише 02.08.2017 року, стати до роботи 03.08.2017 року. 07.08.2017 року він був ознайомлений з наказом про звільнення, виданим Виконавчою дирекцією Фонду СНВ і отримав трудову книжку в управлінні в м.Сєвєродонецьку. Належні виплати на момент звільнення отримав лише 14.08.2017 року. На цей час він безробітний. Вважає, що його права можуть бути поновлені і захищені лише в суді. Просить суд визнати його звільнення незаконним та скасувати наказ про його звільнення за № 01-219-к від 24.07.2017 року, виданий Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в особі Голови комісії з припинення Лапчик С.; поновити його на посаді керівника Старобільського відділення управління Фонду соціального страхування України в Луганській області та стягнути з відповідачів компенсацію за час вимушеного прогулу з 01.08.2017 року по день подання позову в сумі 12514,60 грн.; стягнути з відповідача Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодування несвоєчасного розрахунку зі звільненим працівником за 13 днів 4648,28 грн.; стягнути з відповідачів солідарно відшкодування моральної шкоди спричиненої йому незаконним звільненням та поновленням на роботі в сумі 100000 грн.; стягнути з відповідачів солідарно на його користь судовий збір в сумі 1640 грн.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 16 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 до управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Луганській області, виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди задоволено частково.

Визнано звільнення ОСОБА_2 незаконним та скасувати наказ про його звільнення за № 01-219-к від 24.07.2017 року виданий Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в особі Голови комісії з припинення директора С.Лапчик.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Старобільському районі Луганської області та стягнути з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на користь ОСОБА_2 компенсацію за час вимушеного прогулу з 01.08.2017 року по 05.09.2017 року у сумі 12514,60 грн.

Стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на користь ОСОБА_2 відшкодування несвоєчасного розрахунку зі звільненим працівником за тринадцять днів в сумі 4648,28 грн.

Стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди спричиненої йому незаконним звільненням та непоновленням на роботі у сумі 1000 грн.

Стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1640 грн.

Рішення судом першої інстанції мотивовано тим, що зміна істотних умов праці позивача встановлено законом; посилання позивача на обставину, що йому не пропонували посаду саме начальника управління не ґрунтується на законі, оскільки такий обов'язок відсутній у роботодавця; позивачу з всього штатного розпису було запропоновано лише дві можливі посади, інші посади не пропонувались ( 20 можливих) та відмова від переведення на них у встановленому законом порядку не отримувалась, що є порушенням процедури звільнення та норм діючого КЗпП України; позивач підлягає поновленню на посаду, з якої його було звільнено, а не на посаду, на яку просить позивач, оскільки у Старобільському відділенні Фонду соціального страхування України у Луганській області він не працював та був звільнений не з цього підприємства; у порушення вимог ст.ст. 116-117 КЗпП України повний розрахунок з позивачем при звільненні не був здійснений, а тому відшкодування несвоєчасного розрахунку зі звільненим ОСОБА_2 підлягає стягненню з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, також підлягає стягненню компенсація за час вимушеного прогулу та частково, завдану позивачеві моральну шкоду.

Не погоджуючись із зазначеним, позивачем ОСОБА_2 та Фондом соціального страхування України подані апеляційні скарги, в яких, посилаючись на неправильне дослідження і оцінку доказів судом першої інстанції, неправильне визначення обставин і правовідносин сторін, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування ном матеріального права, скаржники просили: ОСОБА_2- частково скасувати рішення суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Старобільському районі Луганської області та в цій частині ухвалити нове рішення, яким поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді начальника Старобільського відділення управління Фонду соціального страхування України в Луганській області, а також в частині визначеної судом суми відшкодування моральної шкоди - 1000 грн., та стягнути з відповідача Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України моральну шкоду в сумі 100000 грн.; Фонд соціального страхування України - скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення у справі, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 мотивована тим, що він просив суд поновити його на посаді начальника Старобільського відділення управління Фонду соціального страхування України в Луганській області, натомість суд поновив його на посаді начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Старобільському районі Луганської області, де він перед звільненням працював, але це відділення не здійснює своєї діяльності, воно існує тільки в Єдиному реєстрі юридичних осіб та фізосіб підприємців, оскільки соціальне страхування здійснюється тепер Фондом соціального страхування України. Вважає своє поновлення формальним та таким, що по суті не поновлює право скаржника на роботу і не захищає його від незаконного звільнення. Скаржник зазначає, що 90 відсотків виконавчих органів реорганізованих фондів переведені на роботу до новоствореного Фонду, який є повним правонаступником Фондів СНВ та ТВП, на аналогічній його посаді (начальника відділення) у новоствореному Фонді, на яку його мали би перевести у зв'язку з реорганізацією установи, прийнята і працює інша особа. Відповідачами переведення працівників при реорганізації установи відбувалось на власний розсуд. Також скаржник вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на його доводи щодо завдання незаконним звільненням йому моральної шкоди та не оцінив його зусиль щодо облаштування свого життя по новому, намаганням залишитися на посаді, необхідності витрачати час та кошти на відновлення попереднього стану, наполягає, що компенсація завданої моральної шкоди повинна бути стягнута судом в сумі 100000грн.

Апеляційна скарга Фонду соціального страхування України мотивована тим, що фактично суд першої інстанції оскаржуваним рішенням визнав правомірність звільнення ОСОБА_2 згідно п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України, однак, у порушення положень п.6 ч.1.ст.36 КЗпП України безпідставно дійшов висновку про те, що при звільненні позивача порушено процедуру звільнення, а саме - позивачу не було запропоновано усі можливі ( 20 посад) посади у відділенні в Старобільському районі, але звільнення за п.1 ч.6 ст.36 КЗпП України взагалі не передбачає обов'язку роботодавця пропонувати іншу роботу. Крім того, скаржник вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що згідно зі ст.21 КЗпП України, а також відповідно до п.27 роз'яснень постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 №13 щодо належних відповідачів, належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою Позивачем укладено трудовий договір. Позивач ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відділенням в Старобільському районі - юридичною особою, яка має самостійний кошторис, рахунок в установі банку, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, яке, відповідно до Положення, має власний фонд оплати працівників відділення, кошторис доходів і видатків, штатний розпис відділення. Виплата заробітної плати спеціалістам відділення, в тому числі і начальнику відділення проводиться за рахунок фонду оплати праці відділення. ОСОБА_2, як начальник відділення, входив до штатного розпису відділення у Старобільському районі, одержував заробітну плату у відділенні в Старобільському районі.У порушення вимог ст.ст.10, 11, 212-215 ЦПК України суд без достатніх підстав поклав на виконавчу дирекцію Фонду обов'язок виплатити компенсацію за час вимушеного прогулу, відшкодування несвоєчасного розрахунку зі звільненим працівником, але Виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не є належним відповідачем, оскільки роботодавцем ОСОБА_2 фактично було відділення в Старобільському районі. Також скаржник вважає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув на корист позивача моральну шкоду, оскільки така шкода документально ОСОБА_2 не підтверджена. Крім того, на час розгляду справи органи Фонду соціального страхування України, відповідно до ч.1 п.18 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору були звільнені. Дана норма судом першої інстанції не врахована та було стягнуто з Фонду судовий збір в сумі 1640 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення скаржника ОСОБА_2, та його представника, а також пояснення представника скаржника Фонду соціального страхування України, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у межах доводів кожної апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_2 такою, що не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу Фонду соціального страхування України - повному задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1-4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_2, останнього було призначено на посаду начальника відділення з 08.01.2013 року.

Згідно Закону України «Про загальообов`язкове державне соціальне страхування», його перехідних положень та постанови Правління фонду соціального страхування України від 24.05.2017 року № 34, відбувається реорганізації Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Виконавчої дирекції ФСС з ТВП, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та їх робочих органів шляхом їх злиття та утворення одного Фонду соціального страхування України з повноваженнями двох вищевказаних Фондів.

Згідно п. 1.3 Постанови правління Фонду соціального страхування України від 24.05.2017 року № 34, повинно бути забезпечено попередження працівників виконавчих дирекцій ФССНВ та ФСС з ТВП та їх робочих органів про зміну істотних умов праці до 01 червня 2017 року.

Листом № 06/1055 від 31.05.2017 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області, на виконання постанови правління Фонду соціального страхування № 34 від 24.05.2017 року повідомлено Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області про те, що 30.05.2017 року комісією з припинення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області було попереджено працівників, в тому числі ОСОБА_2 про зміну істотних умов праці з 01.08.2017 року, про що свідчить його підпис на попередженні.

Також судом першої інстанції встановлено, що попередження про зміну істотних умов праці позивачу відбулося за два місяці до його звільнення, згідно діючого законодавства, при цьому суд першої інстанції оцінив критично посилання позивача на той факт, що повідомлення про зміну істотних умов праці відбулося пізніше, ніж 30.05.2017 року, оскільки, як зазначено судом першої інстанції у мотивувальній частині рішення, згідно копії вищевказаного повідомлення позивач був повідомлений саме 30.05.2017 року, про що свідчить його власноручний запис. Інших доказів, які б спростовували цей факт суду не надано.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до листа № 01/159-1 від 23.06.2017 року управлінням виконавчої дирекції Фонду у Луганській області Фонду соціального страхування України позивачу запропоновано перейти на роботу до управління виконавчої дирекції Фонду у Луганській області Фонду соціального страхування України на посаду завідувача сектору профілактики виробничого травматизму та інформаційного забезпечення страхового експерта з охорони праці, з чим позивач не погодився 23.06.2017 року.

Відповідно до листа № 01/159 від 23.06.2017 року управлінням виконавчої дирекції Фонду у Луганській області Фонду соціального страхування України позивачу запропоновано перейти на роботу до управління виконавчої дирекції Фонду у Луганській області Фонду соціального страхування України на посаду провідного спеціаліста з контрольно-ревізійної роботи відділу обліку страхувальників, правового забезпечення та контрольно-ревізійної роботи, з чим позивач не погодився 23.06.2017 року.

Наказом голови комісії з питань припинення, директора С.Лапчика позивача ОСОБА_2 31.07.2017 року звільнено з посади начальника відділення виконавчої дирекції Фонду в Старобільському районі Луганської області у звязку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

Також судом першої інстанції встановлено, що згідно штатного розпису Старобільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, це відділення складається з начальника відділення та чотирьох підрозділів, з 20 можливих посад. Позивачу з всього штатного розпису було запропоновало лише дві можливі посади, інші посади не пропонувалися та відмова від переведення на них у встановленому законом порядку не отримувалася, при цьому суд першої інстанції зазначив у мотивувальній частині рішення про те, що посилання позивача на обставину, що йому не пропонували посаду саме начальника управління не ґрунтується на законі, оскільки такий обов'язок відсутній у роботодавця.

Згідно довідки, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, середньоденний заробіток позивача складає 357 грн. 56 коп..

Період вимушеного прогулу позивача складає період з 01.08.2017 року по 05.09.2017 року, тобто по день звернення позивача до суду та складає 35 днів. Тому середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 35х357 грн. 56 коп.= 12514 грн. 60 коп. Вказану суму суд стягує з відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі Луганської області на користь позивача.

Повний розрахунок з позивачем при звільненні в порушення вимог був здійснений 14.08.2017 року, про те як встановлено в судовому засіданні позивача було звільнено 01.08.2017 року.

Відповідно до Витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі Луганської області () та управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області () на час розгляду даної цивільної справи є юридичними особами.

На даний час, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі Луганської області не ліквідовано.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

На підставі вищезазначеного суд першої інстанції, з урахуванням того, що зміна істотних умов праці позивача встановлена законом, попередження, згідно діючого законодавства, про зміну істотних умов праці позивачу відбулося за два місяці до його звільнення, обов'язок щодо пропонування позивачу при переведенні при реорганізації підприємства саме посади начальника управління у роботодавця відсутній, між тим, враховуючи те, що з усього штатного розпису позивачеві було запропоновано лише дві можливі посади, а інші посади ( 20) не пропонувалися та відмова від переведення на них у встановленому законом порядку не отримувалася, що є беззаперечним, на думку суду, порушенням норм діючого КЗпП України, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем було порушено процедуру звільнення позивача з огляду на норму п. 6 ст. 36 КЗпП України, а тому звільнення позивача слід визнати незаконним із скасуванням наказу про його звільнення та поновленням позивача на роботі на попереднє місце роботи, з якого його було звільнено, із стягненням з Виконовчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на користь позивача компенсації за час вимушеного прогулу в сумі 12514,60 грн. за період з 01.08.2017 року по 05.09.2017 року, відшкодування несвоєчасного розрахунку зі звільненим працівником за 13 днів в сумі 4648 грн., та, частково, моральної шкоди в сумі 1000 грн., при цьому судом першої інстанції зазначено, що вимога позивача про поновлення його на роботі на посаді начальника новоствореного в результаті реорганізації Старобільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області не підлягає задоволенню, оскільки позивач не працював та не був звільнений з підприємства, в якому він просить поновити його на роботі, а сума моральної шкоди у 100000 грн., на яку претендує позивач, з урахуванням конкретних обставин справи, а також виходячи з принципу розумності та справедливості, є завеликою та такою, що не відповідає а ні глибині моральних страждань позивача, а ні наслідкам, що наступили.

Проаналізував наявні дані, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про порушення відповідачем процедури звільнення ОСОБА_8 у зв'язку з тим, що відповідачем не були запропонувані позивачу усі (20) інших посад, що стало за оскаржуваним рішенням підставою для скасування наказу про звільнення ОСОБА_2 за п.6 ст.36 КЗпП України, поновленням позивача на посаді за попереднім місцем роботи на посаді начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Старобільському районі Луганської області, стягнення з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на користь ОСОБА_2 компенсації за час вимушеного прогулу, відшкодування несвоєчасного розрахунку та моральної шкоди, оскільки до зазначених висновків суд першої інстанції дійшов без повного та всебічного дослідження і оцінювання обставин по справі та наявних у справі, в їх сукупності, наданих сторонами усіх доказів, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п.1-5 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2, останній незаконність свого звільнення обґрунтовує тим, що він належним чином не був попереджений про зміни істотних умов праці його роботи та йому не було роз'яснено які саме істотні зміни на його роботі відбудуться, позивач не погодився працювати на запропонованих відповідачем посадах, оскільки вважав і вважає, що мав право бути призначеним на посаду керівника відділення управління в Луганській області. Будь-яке скорочення штату чи чисельності працівників при реорганізації не відбулося.

При цьому позивач зазначає, що згідно Закону Фонди реорганізувались, а не зникли, нині єдиний Фонд соціального страхування виконує функції раніше двох Фондів. Також позивач посилається на те, що він не отримав жодних пояснень поведінки керівництва управління щодо нього в процесі реорганізації Фондів та їх робочих органів ( замість запропонування інших посад- переведення керівником відділення до єдиного Фонду). Також позивач не погодився працювати на запропонованих відповідачем посадах, оскільки вважав і вважає, що мав право бути призначеним на посаду керівника Старобільського відділення управління Фонду соціального страхування в Луганській області. Будь-яке скорочення штату чи чисельності працівників при реорганізації не відбулося.

Аналізуючи доводи позовної заяви ОСОБА_2 колегією суддів встановлено, що 12.11.2009 року ОСОБА_2 був прийнятий на посаду страхового експерта з охорони праці до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Старобільському та Біловодському районах Луганської області, наказ відділення від 11.11.2009 року, а.с. 20.

08.11.2013 року ОСОБА_2 було призначено на посаду начальника відділення, наказ відділення від 04.01.2009 року, а.с. 20.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, що відповідає доводам позовної заяви ОСОБА_2, реорганізація Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та їх робочих органів, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Виконавчої дирекції ФСС з ТВП шляхом їх злиття та утворення одного Фонду соціального страхування України з повноваженнями двох вищевказаних Фондів відбулася згідно Закону України «Про загальообов`язкове державне соціальне страхування», його перехідних положень та постанови Правління фонду соціального страхування України від 24.05.2017 року № 34.

Постановою правління Фонду соціального страхування України від 24.05.2017 року № 34, передбачено забезпечення попередження працівників виконавчих дирекцій ФССНВ та ФСС з ТВП та їх робочих органів про зміну істотних умов праці до 01 червня 2017 року, п. 1.3.

Рішення суду першої інстанції в частині встановлення наявності зміни істотних умов праці скаржниками не оспорюється та не є доводами апеляційних скарг, а відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», зроблені в п.15 постанови, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резулятивній частинах судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Але, враховуючи, що скаржник Фонд соціального страхування Украни просить скасувати повністю рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає за потрібне зазначити про те, що погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для висновку про існування зміни істотних умов праці працівників, у тому числі й позивача ОСОБА_2 у зв'язку з реорганізацією Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та їх робочих органів шляхом злиття Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Виконавчої дирекції ФСС з ТВП та утворення одного Фонду соціального страхування України з повноваженнями двох вищевказаних Фондів, при цьому судом надано правильну юридичну оцінку цьому факту із застосуванням відповідних норм матеріального права, з посиланням на правовий висновок Верховного суду України з цього приводу та постанову Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», але колегія суддів не вбачає за потрібне надавати додатковий правовий аналіз встановленої судом першої інстанції наявності зміни істотних умов праці.

Також скаржником ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині встановлення обставин щодо попередження позивача про зміну істотних умов праці, згідно діючого законодавства, за два місяці до його звільнення, а також відсутність обов'язку ФСС з ТВП запропонувати позивачу при переведенні при реорганізації Фонду саме посади начальника управління.

Як вірно встановлено судом першої інстанції 30.05.2017 року, з урахуванням рішення комісії з припинення управління від 29.05.2017 року, ОСОБА_2 було попереджено про зміну істотних умов праці з 01.08.2017 року, а саме: переведення до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області та про припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП України у разі відмови від роботи в нових умовах, а.с. 58.

Із зазначеним попередженням позивач ОСОБА_2 був ознайомлений під підпис 30.05.2017 року.

Враховуючи, що скаржником ОСОБА_2 власноруч під підпис зазначено дату ознайомлення із зазначеним попередженням- «30.05.2017», колегія суддів оцінює критично доводи як позовної заяви ОСОБА_2, так і доводи останнього у судовому засіданні про те, що він пізніше ознайомлювався із цим попередженням, та не вважав, що воно стосується його та його посади - начальника відділення.

Відповідно до наказу Фонду соціального страхування України управління виконавчої дирекції Фонду у Луганській області №12 від 19.06.2017 року з метою реалізації п.2.1. Постанови правління Фонду соціального страхування України № 34 від 24.05.2017 року «Деякі питання реорганізації Фондів соціального страхування», з урахуванням листів №01/1219 від 19.06.2017 року та № 10-17-796/СД від 19.06.2017 року створено спеціальну тимчасову комісію по запропонуванню посад працівникам робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області та виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у Луганській області та затверджено склад комісії, головою якої призначено Смолій Ю.В., а.с. 51.

Як вбачається з протоколу №1 засідання спеціальної тимчасової комісії по запропонуванню посад працівникам робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області та виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у Луганській області від 19.06.2017 року комісією були розглянуті документи та біографічні довідки кандидатур на посади начальників відділень управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, у тому числі й позивача ОСОБА_2, за результатами розгляду яких комісією встановлено, що за результатами неодноразових перевірок відділення до начальника відділення ОСОБА_2 неодноразово застосовувались заходи матеріального стягнення за неналежну організацію роботи відділення, послаблення контролю та неефективний розподіл обов'язків між працівниками, недотримання вимог нормативних документів, недостатній контроль за виконанням працівниками посадових обов'язків та доручень керівництва інші недоліки і порушення. А також застосовувались стягнення за порушення трудової дисципліни ( оголошено догану), відповідно до протоколу засідання атестаційної комісії та атестаційного листа від 04.10.2016 року ОСОБА_2 відповідає займаній посаді за умови підвищення ефективності з питань організації роботи відділення, вивчення законодавства та нормативних актів, якості їх практичного застосування. На підставі зазначеного комісією не запропоновано ставити на голосування пропозиції щодо подання на затвердження до кадрової комісії виконавчої дирекції Фонду кандидатури ОСОБА_2 на посаду начальника Старобільського відділення Фонду та на зазначену посаду запропоновано кандидатуру ОСОБА_9- директора Первомайської місцевої виконавчої дирекції Луганського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а.а.с. 54-57.

Рішення тимчасової комісії по запропонуванню посад працівникам робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області та виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у Луганській області від 19.06.2017 року щодо невключення кандидатури ОСОБА_2 у подання на затвердження до кадрової комісії виконавчої дирекції Фонду кандидатури ОСОБА_2 останнім не оскаржувалось.

Як вбачається з інформації Фонду соціального страхування України від 23.06.2017 року №376, на підставі листів управліня виконавчої дирекції Фонду у Луганській області, Фондом соціального страхування України були погоджені призначення начальників та заступників відділень, при цьому прізвище «Чепель» у даному списку відсутнє, на посаду начальника Старобільського відділення Фонду погоджено кандидатуру ОСОБА_9- директора Первомайської місцевої виконавчої дирекції Луганського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а.с. 60.

23.06.2017 року позивачу ОСОБА_2 листом № 01/159 було запропоновано перейти на роботу до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області на посаду провідного спеціаліста з контрольно-ревізійної роботи Старобільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Луганській області, від якої ОСОБА_2 письмомо відмовився, а.с. 13.

Крім того, ОСОБА_2, листом № 01/159-1 від 23.06.2017 року, було запропоновано перейти на посаду завідувача сектором профілактики виробничого травматизму та інформаційного забезпечення - страховий експерт з охорони праці Новоайдарського відділення управління, від якої позивач ОСОБА_2 письмово відмовився, а.с. 14.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає, що позивачем за доводами позовної заяви не доведено того, що він належним чином не був попереджений про зміну істотних умов праці.

Також колегія суддів оцінює критично доводи позивача ОСОБА_2 у позовній заяві останнього про те, що він не отримав роз'яснень щодо змін істотних умов праці, окрім посилання на переведення з 01.08.2017 року до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області та вважав і вважає, що мав право бути призначеним на посаду начальника створеного в результаті реорганізації відділення управління Фонду, а тому не погодився працювати на запропонованих відповідачем інших посадах.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_2 зазначає, що незважаючи на прийняття Закону про реорганізацію Фондів, безпосередньо реорганізація не здійснювалась до кінця 2016 року, до внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування України», що набрав чинності 01.01.2017 року, таким чином позивач зазначає, що з моменту прийняття рішення про реорганізацію Фондів він працював начальником Старобільського відділення Фонду СНВ півтора року.

Із зазначеного можна зробити висновок, що позивач протягом півтора року мав можливість ознайомитися з положеннями як Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування України», так і у подальшому із змінами, внесеними до цього Закону.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на постійне розміщення інформації щодо реорганізації Фондів на веб-сайті Фонду в розділі «Нормативно-правова база - Постанови правління Фонду», офіційній сторінці Управління в соціальній мережі Фейсбук та в офіційних засобах масової інформації, що є у вільному доступі, у тому числі й для ознайомлення працівниками Фонду. Також позивачем, ще до його звільнення, були отримані відповідні роз'яснення члена комісії з припинення, начальника відділу кадрів щодо змін в організації державного соціального страхування в України, системі організації управління органами, які забезпечуватимуть функціювання соціального страхування та структурні зміни в організації праці, у зв'язку з чим допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією та посадою із зазначенням того, що ОСОБА_2 вже пропонувались дві посади, від яких він відмовився, а.с. 25.

Також, колегія суддів звертає увагу скаржника ОСОБА_2 на те, що відповідачем були йому запропоновані інші посади, ніж начальник установи, а саме 23.06.2017 року, тільки після прийняття рішення від 19.06.2017 року тимчасовою комісією по запропонуванню посад працівникам робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області та виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у Луганській області щодо невключення кандидатури ОСОБА_2 у подання на затвердження до кадрової комісії виконавчої дирекції Фонду кандидатури останнього на посаду начальника.

Із зазначеного можна зробити висновок, що на час запропонування інших посад, позивач ОСОБА_2 був обізнаний про те, що його кандидатура на посаду начальника новоствореного Фонду була відхилена, також останньому були відомі підстави такої відмови, а саме: незадовільна його робота на посаді керівника Фонду СНВ, відповідно до неодноразових перевірок відділення, проведення яких, а також висновки за результатами перевірок містяться на а.а.с. 96-103, 104; наявність дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни, а.а.с. 106, 107, 108, 109; висновок атестаційної комісії відповідності ОСОБА_2 займаній посаді за умови підвищення ефективності з питань організації роботи відділення, вивчення законодавства та нормативних актів, якості їх застосування, а.с. 110-113 , а тому посилання позивача у позовній заяві про те, що він не отримав жодних пояснень від керівництва (такої поведінки останнього) про відмову у призначенні на посаду керівника новоствореного Старобільського відділення Фонду.

Посилання скаржника ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційного суду на наявність подяк та грамот, а.а.с. 149, 150, 151, які, як вважає скаржник, не були враховані тимчасовою комісією, представник відповідача спростував тим, що подяки були винесені ОСОБА_2 ще за роботу страховим експертом, а грамота, як начальнику- дуже давно, та за результати роботи усього відділення, що відповідає матеріалам справи, оскільки дві подяки ОСОБА_2, страховому агенту з охорони праці винесені 02.11.2008 року та 10.08.2009 року, а грамота - начальнику відділення - 14.10.2013 року, тобто за період, за який робота позивача комісією не оцінювалась.

Щодо посилання позивача на норми КЗпП України, відповідно до позовної заяви, то колегія суддів звертає увагу позивача ОСОБА_2 на те, що дійсно, п.1 ст.40 КЗпП України реорганізацію підприємства визначено як окрему підставу розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Але, згідно з ч.3 ст.36 КЗпП України при реорганізації суб'єкта господарювання припинення трудового договору з ініціативи власника чи уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Таким чином, якщо при реорганізації суб'єкта господарювання не відбуватиметься скорочення чисельності або штату працівників, сам факт проведення реорганізації не може бути підставою для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Якщо при реорганізації суб'єкта господарювання фактично відбувається скорочення чисельності або штату працівників, то лише за таких умов працівника може бути звільнено з роботи за пунктом 1 ст. 40 КЗпП незалежно від підстави розірвання трудового договору, тобто або у зв'язку з реорганізацією підприємства, або у зв'язку із скороченням чисельності або штату.

Як зазначено позивачем у позовній заяві та вбачається з матеріалів справи будь-яке скорочення штату чи чисельності працівників при реорганізації Фонду СНВ не відбулося.

Між тим, звільнення позивача відбулося не за ч.3 ст.36 та не за п.1 ст.40 КЗпП України, на які посилається позивач у позовній заяві, а за п.6 ст.36 КЗпП України, відповідно до наказу № 01-219-к від 24.07.2017 року, а.с.12, з положень якої вбачається, що звільнення працівників, які відмовились працювати у зв'язку із зміненими умовами праці у випадку, якщо істотні умови праці не можуть бути збережені, а працівник не згоден продовжувати роботу в нових умовах, трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 КЗпП на підставі відмови працівника від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці (ч. 4 ст.32 КЗпП).

Також колегія суддів звертає увагу ОСОБА_2 на Штатний розпис Старобільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, а.с. 93, відповідно до якого у відділенні передбачено тільки одну посаду начальника відділення, а за умови реорганізації Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та їх робочих органів, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Виконавчої дирекції ФСС з ТВП шляхом їх злиття та утворення одного Фонду соціального страхування України з повноваженнями двох вищевказаних Фондів, то за загальним правилом право на посаду в утвореному Фонді мають два начальника реорганізованих Фондів, а з урахуванням інформації, що міститься в Протоколі №1 від 19.06.2017 року засідання спеціальної комісії по запропонуванню посад працівникам Фондів - щє й начальники, які перемістились з відділень Фондів, розташованих на тимчасово непідконтрольних органам влади України територіях. Належних та допустимих доказів щодо наявності переваг у призначенні на нову посаду керівника, позивачем не надано, а також не спростовано встановлену тимчасовою комісією інформацію щодо своєї роботи та інформацію біографічної довідки, які були предметом розгляду тимчасової комісії при прийнятті рішення.

Також колегія суддів вважає безпідставними посилання ОСОБА_2 на те, що його було звільнено в період тимчасової непрацездатності, оскільки правила ч.3 ст.40 КЗпП України про недопустимість звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності застосовуються лише у випадках розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

З урахуванням зазначених обставин колегія суддів вважає, що позивачем не доведено наявність підстав для висновку про незаконність звільнення ОСОБА_2 та скасування наказу про його звільнення, а також поновлення ОСОБА_2, обґрунтування яких спростовані відповідачем належними та допустимими доказами, а тому суд першої інстанції не мав підстав для задоволення цих позовних вимог позивача.

Щодо стягнення на користь позивача компенсації за час вимушеного прогулу з 01.08.2017 року по 05.09.2017 року в сумі 12514 грн., то колегія суддів вважає зазначену позовну вимогу такою, що не підлягає задоволенню, оскільки така компенсація передбачена тільки при визнанні судом звільнення незаконним та поновленні працівника на роботі.

Також колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з відповідача виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на користь позивача моральної шкоди.

Так, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За доводами позовної заяви позивач завдання моральної шкоди обґрунтовує тільки незаконним його звільненням за описаними позивачем обставинами.

Враховуючи, що позивачем ОСОБА_2 не доведено порушення відповідачем його законних прав при звільненні, позовна заява у цій частині також задоволенню не підлягає.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги Фонду соціального страхування України, колегія суддів погоджується з доводом апеляційної скарги Фонду про те, що визнавши, що зміна істотних умов праці позивача встановлена законом, попередження останнього про зміну істотних умов праці, відбулося за два місяці до його звільнення у відповідності до норм діючого законодавства, а обов'язок щодо пропонування позивачу при переведенні при реорганізації підприємства саме посади начальника управління у роботодавця відсутній, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про порушення відповідачем процедури звільнення ОСОБА_2 за п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України з тих підстав, що Фондом не виконано обов'язок при звільненні працівника ОСОБА_2 запропонувати йому усі можливі 20 посад, а не 2 посади, які відповідач запропонував ОСОБА_2Я.), що стало підставою для суду першої інстанції для визнання звільнення ОСОБА_2 незаконним, скасування наказу про його звільнення за № 01-219-к від 24.07.2017 року, стягнення з відповідача на користь ОСОБА_8 компенсації за вимушений прогул, компенсації затримки розрахунку, моральної шкоди.

Відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці.

При цьому п.6 ст.36 КЗпП України не передбачено при звільненні працівника з підстав відмови від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці запропонування останньому усіх вакантних посад для продовження роботи, оскільки таке звільнення не вважається розірванням трудового договору з ініціативи роботодавця. З цих саме підстав звільнення працівника за п.6 ст.36 КЗпП України не передбачає отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації ( профспілкового представника) на таке звільнення, (ст.43 КЗпП України), а тому колегія суддів вважає зайвим посилання позивача у позовній заяві на необхідність погодження звільнення з профспілковою організацією, при змінах в організації виробництва і праці, навідь за відсутності у позовній заяві обґрунтування такого звернення щодо спору, що виник між сторонами стосовно звільнення позивача за п.6 ч.36 КЗпП України у зв'язку з відмовою позивача від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці.

У разі можливості переведення працівника на іншу роботу, звільнення останнього не допускається відповідно до положень п.1 ст.40 КЗпП України, а не п.6 ст.36 КЗпП України, як помилково вважав суд першої інстанції.

Також, за доводами апеляційної скарги Фонд соціального страхування України вважає, що позивачем заявлені позовні вимоги про оплату праці до неналежного відповідача, оскільки відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №3, викладених у п.17 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», судам необхідно враховувати, що згідно зі ст.21 КЗпП України належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою Позивачем укладено трудовий договір. Оскільки ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відділенням в Старобільському районі, яке є юридичною особою, має самостійний кошторис, рахунок в установі банку, печатку із зображенням Державного Гербу України та своїм найменуванням, виплата заробітної плати у тому числі і начальнику відділення ОСОБА_2 проводилась за рахунок фонду оплати праці відділення в Старобільському районі, а тому підстави для стягнення компенсації за час вимушеного прогулу, відшкодування несвоєчасного розрахунку зі звільненим працівником за тринадцять днів в сумі 4648,28 грн. відсутні.

Скаржник також посилається на аналогічну правову позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, відображену в ухвалі від 04.12.2013 року у справі № 6-39558св13.

Колегія суддів погоджується із зазначеним доводом виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» ( редакції на час виникнення спірних правовідносин) страхування від нещасного випадку здійснює Фонд соціального страхування, який є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується її правлінням. Фонд соціального страхування від нещасних випадків є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Гербу України та своїм найменуванням, а також емблему, яка затверджується його правлінням. Фонд набуває прав юридичної особи з дня реєстрації статуту у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Статтею 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визначено, що управління Фондом здійснюється на паритетній основі державою, представником застрахованих осіб та роботодавців. Безпосереднє управління Фондом здійснюють його правління та виконавча дирекція. Виконавча дирекція є постійно діючим органом правління Фонду та є підзвітною правлінню Фонду, проводить свою діяльність від імені Фонду у межах та в порядку, що визначаються його статутом та Положенням про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду. Виконавча дирекція Фонду здійснює матеріально- технічне забезпечення наглядової ради та правління Фонду. Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в м. Києві, відділення в районах і містах обласного значення. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатку із зображенням Державного Гербу України та своїм найменуванням ( ст. 18 Закону).

Відповідно до п. 9, 10 постанови № 19 Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 20.04.2001 року «Про затвердження Типового положення про відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в районах та містах обласного значення» відділення утримуються за рахунок коштів Фонду. Гранична чисельність, фонд оплати праці працівників відділення, кошторис доходів і видатків в межах виділених на це коштів, штатний розпис відділення затверджуються начальником управління. Відділення є юридичною особою, має самостійний кошторис, рахунок в установі банку, печатку із зображенням Гербу України та своїм найменуванням.

Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що виплачувати заробітну плату працівникові зобов'язано підприємство, з яким працівник перебуває у трудових відносинах.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_2 останній з 12.11.2009 року перебував у трудових правовідносинах з відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Старобільському та Біловодському районах Луганської області, запис №27, а.с. 20, та 08.11.2013 року ОСОБА_2 було призначено на посаду начальника відділення, запис № 28.

Відповідно до п. 1,10 Положення про відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі Луганської області, затвердженого наказом управління № 533 від 01.12.2016 року, відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі Луганської області є робочим органом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України; відділення є юридичною особою, має самостійний кошторис, рахунок в установі банку, печатку із зображенням Державного герба України та своїм найменуванням.

Зазначені обставини свідчать про те, що трудові відносини виникли між позивачем та відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Старобільському районі Луганської області на підставі трудового договору.

Покладаючи обов'язок по виплаті компенсації за час вимушеного прогулу, відшкодування несвоєчасного розрахунку зі звільненим ОСОБА_2 та відшкодування моральної шкоди на Виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, суд першої інстанції не звернув уваги на викладені вище обставини, а саме на те, що позивач перебував у трудових відносинах саме з відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Старобільському районі Луганської області, яке є юридичною особою, має самостійний кошторис, рахунок в установі банку, самостійно розпоряджається коштами в межах затвердженого кошторису витрат на утримання відділення та майном відділення та несе обов'язок по виплаті заробітної плати, а також по остаточному розрахунку при звільненні позивача.

В установленому законом порядку юридична особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Старобільському районі Луганської області не ліквідована, а виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не є її правонаступником, зокрема, з питань проведення розрахунків із звільненими працівниками, а тому виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не є належним відповідачем в частині позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення компенсації за час вимушеного прогулу та відшкодування несвоєчасного розрахунку зі звільненим працівником за тринадцять днів в сумі 4648,28 грн. та стягнення моральної шкоди.

Між тим, враховуючи, що позивач з вимогами про стягнення відшкодування несвоєчасного розрахунку зі звільненним працівником, як вважає останній, за тринадцять днів в сумі 4648,28 грн. має право звернутися з позовними вимогами до належного відповідача, колегія суддів не вважає за можливе надавати правову оцінку зазначеним позовним вимогам та наявності (відсутності) підстав для їх задоволення.

Доводи апеляційної скарги управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про те, що суд неправомірно стягнув з управління судовий збір є обґрунтованими, виходячи з того, що згідно п. 18 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції на час ухвалення рішення, органи Фонду соціального страхування від сплати судового сбіру звільняються.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на користь ОСОБА_2 судовий збір, тому рішення суду в цій частині також підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржником ОСОБА_2 не доведена наявність підстав для часткового скасування рішення суду першої інстанції в частині поновлення судом позивача на попереднє місце роботи з ухваленням в цій частині нового судового рішення про поновлення позивача на посаді начальника новоствореного Старобільського відділення управління Фонду соціального страхування України в Луганській області, а також в частині визначеної судом суми відшкодування моральної шкоди - 1000 грн. та ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення з відповідача моральної шкоди в повному обсязі, заявленому суду позивачем у позовній заяві, у той час, як скаржником Фондом соціального страхування України доведено наявність підстав для висновку про: неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність позивачем обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильну оцінку судом першої інстанції наданих сторонами доказів, а також порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що потягло за собою невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, а тому, на підставі ст.376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції скасуванню повністю з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Фонду соціального страхування України задовольнити.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області 16 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області, виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02.04.2018 року.

Головуючий

Судді: