П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2018 року м. Київ

Справа № 759/3151/17-ц

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/5164/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

за участю секретаря Лісовської А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року, ухвалене під головуванням судді Сенька М.Ф., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оратанія» до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в :

В лютому 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Оратанія» (далі -ТОВ «Оратанія») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 17 червня 2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Оратанія» в особі директора ОСОБА_2 було укладено договір позики на суму 961 223 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики між сторонами укладено договір іпотеки нерухомого майна. В зв'язку з невиконанням Товариством умов договору позики, ОСОБА_1 зареєструвала за собою право власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Згідно трудового договору укладеного між ТОВ «Оратанія» та ОСОБА_2 від 07 червня 2000 року, договори на суму більше ніж 500 000 грн. що укладаються директором, підлягають затвердженню зборами учасників ТОВ «Оратанія», у іншому випадку, такий договір є недійсним. Спірний договір перевищує суму 500 000 грн., та не був затверджений зборами учасників ТОВ «Оратанія». Також, договір позики фактично є безгрошовим, оскільки жодних розписок про отримання коштів немає, інформація про отримання позики не підтверджена виписками по рахунку. З урахуванням викладеного ТОВ «Оратанія» просило визнати недійсним договір позики від 17 червня 2010 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року в задоволенні позову ТОВ «Оратанія» відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати частково - у мотивувальній частині, та ухвалити у відповідній частині нове судове рішення про відмову у позові з підстав недоведеності. На думку ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про безгрошовість договору позики від 17 червня 2010 року та відмовив у задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності. Суд, не врахував правові позиції Верховного Суду України, викладені в постановах від 24 лютого 2016 року по справі №6-50цс16, від 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15, від 12 квітня 2017 року в справі №6-487цс17, відповідно до яких письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише укладення договору, але і факту передачі грошової суми позичальнику. Також, суд не надав оцінки тому, що питання укладення договору позики вже були предметом судового розгляду. Зокрема, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 червня 2015 року в справі №369/2845/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10 вересня 2015 року, постановою Окружного адміністративного суд м. Києва від 17 червня 2015 року в справі №826/3990/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2015 року, встановлено факт укладення договору позики. Отже, такі обставини не підлягають доведенню.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

15 грудня 2017 року набув чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У відповідності до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 травня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі (т.2, а.с.172).

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила її задовольнити із наведених підстав.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інтересах ТОВ «Оратанія» проти задоволення апеляційної скарги заперечували. Вважали, що судом вирішено спір правильно. ОСОБА_3 в інтересах ТОВ «Оратанія» подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає безпідставними посилання ОСОБА_1 на судові рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області та Окружного адміністративного суд м. Києва в інших справах, оскільки питання щодо дійсності договору позики не було предметом судового розгляду. Звертає увагу на те, що підставою для відмови в позову судом визначено пропуск позивачем позовної давності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились до суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно протоколу №3 загальних зборів учасників ТОВ «Оратанія» від 07 червня 2000 року рішенням загальних зборів учасників товариства затверджено структуру управління товариством та затверджено директора ТОВ «Оратанія» ОСОБА_2 (т.1, а.с.27).

07 червня 2000 року між ТОВ «Оратанія» та ОСОБА_2 було укладено контракт, п. 4.1.6 якого визначено, що директор має право вчиняти від імені товариства без письмового погодження із зборами учасників будь-які разові правочини, у тому числі договори та зовнішньоекономічні контракти на суму, що не перевищує 500 000 грн. з однією особою (фізичною чи юридичною).

Пунктом 4.2.1 контракту визначено, що директор без погодження зі зборами учасників товариства не має права укладати від імені товариства договори (контракти), вчиняти інші разові правочини на суму, що перевищує розмір статутного фонду Товариства з однією особою (фізичною чи юридичною) (т.1, а.с.28-30).

01 листопада 2001 року між ТОВ «Оратанія» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до контракту від 07 червня 2000 року, відповідно до якої викладено п. 4.2 контракту в новій редакції та зазначено, що договори (контракти, угоди) на суму більше ніж 500 000 грн., підлягають затвердженню зборами учасників.

У разі не затвердження договору (контракту, угоди) на суму більше ніж 500 000 грн. зборами учасників такий договір (контракт, угода) є недійсним і не несе будь-яких юридичних наслідків для товариства (т.1, а.с.31).

17 червня 2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Оратанія» в особі директора ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до змісту якого ОСОБА_1 позичила ТОВ «Оратанія» кошти в сумі 961 223 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на день підписання договору становить 121 520 доларів США, на строк 6 місяців, а саме - до 18 грудня 2010 року (т.1, а.с.14).

В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики 17 червня 2010 року між сторонами було укладено договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до умов якого ТОВ «Оратанія» передало в іпотеку ОСОБА_1 нерухоме майно - 3/5 частин нежитлового приміщення площею196,2 кв.м., розташованих за адресою: Київська обл., м. Вишневе, вул. Л.Українки, 33 (т.2, а.с.111-115).

В зв'язку з невиконанням ТОВ «Оратанія» умов договору позики від 17 червня 2010 року, ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки зареєструвала за собою право власності на предмет іпотеки.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позов ТОВ «Оратанія» є обґрунтованим, оскільки в договорі позики не було передбачено отримання будь-яких грошових коштів до укладення цього договору, таким чином, сам договір позики не може бути доказом, який підтверджував би передачу грошових коштів. ОСОБА_1 не було надано доказів на підтвердження передання грошових коштів.

При цьому, суд відмовив в задоволенні позову ТОВ «Оратанія» у зв'язку зі спливом позовної давності.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Така позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 лютого 2016 року по справі №6-50цс16.

Таким чином, підписання сторонами договору позики від 17 червня 2010 року є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

ТОВ «Оратанія» як на доказ посилалося на виписки з рахунку підприємства. Разом з тим, відсутність у виписках даних щодо отримання позики не може бути достатньою підставою вважати, що договір позики є безгрошовим, оскільки в договорі позики не вказано про надання коштів шляхом перерахування суми на розрахунковий рахунок товариства. Ведення бухгалтерського обліку та звітності покладається на саме товариство.

Також, як вбачається з матеріалів справи, у березні 2015 року ТОВ «Оратанія» зверталося до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про набуття права власності на предмет іпотеки.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 червня 2010 року в справі №369/2845/15-ц було відмовлено в задоволенні позову ТОВ «Оратанія».

Крім того, ТОВ «Оратанія» зверталося до Окружного адміністративного суд м. Києва із позовом про оскарження рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки за відповідачкою.

Постановою Окружного адміністративного суд м. Києва від 17 червня 2015 року в справі №826/3990/15, було відмовлено в задоволенні позову ТОВ «Оратанія».

При цьому, судами було встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Оратанія» було укладено договір позики від 17 червня 2010 року.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та дійшов безпідставного висновку про безгрошовість укладеного сторонами договору позики та помилково вважав позов ТОВ «Оратанія» доведеним.

Враховуючи викладене, помилкове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову за недоведеністю.

Питання про застосування позовної давності судом не вирішується, оскільки сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову в тому разі, якщо позовні вимоги визнані обґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 22 червня 2018 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А.Пікуль