Справа № 371/1228/17 Головуючий у І інстанції Капшук Л. О.
Провадження № 22-ц/780/2551/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 10.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 липня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області

у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Сушко Л.П., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Миронівського районного суду Київської області, ухвалене в м. Миронівка 21 березня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, просив стягнути із відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 38459,47 грн., з яких 13745,18 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 13514,29 грн. заборгованість по процентам та комісії, 11200 грн. пеня, штраф, неустойка.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 24 жовтня 2012 року ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір на суму 18836 грн.

30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата ОСОБА_3» укладено договір факторингу, за яким до ТОВ «Дата ОСОБА_3» перейшло право грошової вимоги до відповідача. 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата ОСОБА_3» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, за умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором до ОСОБА_2 Зокрема, відповідно до додатку № 1-1 до договору факторингу від 10 жовтня 2016 року, визначено розмір заборгованості 38459,47 грн., та її складові.

На виконання умов договору факторингу відповідачу направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», однак відповідачем не здійснено жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ані на рахунки позивача, ані на рахунки попередніх кредиторів.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 21 березня 2018 року в задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відмовлено.

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», не погоджуючись із рішенням Миронівського районного суду Київської області від 21 березня 2018 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що оригінали договору факторингу від 30 вересня 2014 року разом із додатками до нього знаходяться безпосередньо у сторін договору ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата ОСОБА_3», а позивач не є стороною даного договору і не здійснював контроль за процесом його укладення та виконання. Позивач не погоджується із висновками суду щодо ненадання доказів, які підтверджують розмір заборгованості за кредитом, зокрема розмір процентів за користування кредитом, комісії та інших нарахованих обовязкових платежів, оскільки розмір заборгованості визначено у договорі факторингу і додатках до нього, який ніким не оскаржувався. За весь період перебування права грошової вимоги у позивача останній не проводив додаткових нарахувань і не застосовував штрафних санкцій до відповідача, не здійснював ведення власних розрахунків за кредитним договором і просив суд стягнути суму заборгованості, яка утворилася ще перед попередніми кредиторами.

Вважає, що платіжне доручення про перерахування коштів для виконання умов договору факторингу від 10 жовтня 2016 року між його сторонами, на відсутність якого посилався суд, лише опосередковано доводить факт укладення цього договору, а тому цей документ до позову не додавався, але долучений до апеляційної скарги з метою всебічного дослідження доказів.

Вказує, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у задоволенні позову новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому.

Крім того, вважав, що строк позовної давності не пропущено, оскільки він почав відраховуватися з моменту відступлення права вимоги, а саме з 10 жовтня 2016 року.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач вказував, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів, які сторони надали у передбаченому процесуальному порядку. В той же час апелянт посилався на докази, які не були надані суду першої інстанції та не досліджувались в судовому засіданні. Вказує, що ніяких письмових повідомлень від позивача або ТОВ «Дата ОСОБА_3» про відступлення права грошової вимоги не отримував, оскільки вони направлялись на іншу адресу, за якою він не проживає. Крім того, зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки він перестав сплачувати заборгованість за кредитним договором 25 лютого 2014 року, а позивач звернувся до суду лише 11 вересня 2017 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи вбачається, що 24 жовтня 2012 року ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 500314459, який складається з двох розділів розділ № 1 «Базові умови кредитування» та розділ № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які нероздільно повязані між собою та складають єдиний документ, включаючи всі додатки до нього, які складають невідємну частину цього договору. Банк надає позичальнику кредит у сумі 18836 грн. під 21 % річних до 26 жовтня 2015 року, яке також є датою припинення нарахування відсотків та комісії за послуги в разі її наявності (а. с. 9 13).

30 вересня 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата ОСОБА_3» уклали договір факторингу, за умовами якого ПАТ «Альфа-Банк» як клієнт зобовязується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Дата ОСОБА_3» як клієнта за плату, а клієнт зобовязується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до договору. Право грошової вимоги вважається відступленим фактору в день отримання клієнтом грошових коштів від фактора у строки та порядку, передбаченому п. 3.2 цього договору, що підтверджується підписанням акту прийому-передачі прав вимоги (а. с. 17 19, 82 84, 142 151).

Згідно додатку до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 02 жовтня 2012 року № 343 серія ФК, ТОВ «Дата ОСОБА_3» має право здійснювати такі види фінансових послуг без отримання ліцензій та/або дозволів: надання поручительств, надання гарантій, факторинг, надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів, фінансовий лізинг (а. с. 33).

10 жовтня 2016 року ТОВ «Дата ОСОБА_3» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, згідно якого якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобовязується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в додатку № 1-1 до договору. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права, які належать клієнту за основними договорами, на умовах, передбачених основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів. Право вимоги вважається відступленим фактору з дати надходження на рахунок клієнта ціни прав вимоги в повному обсязі відповідно до п. 4.3 цього договору. В дату отримання оплати клієнтом у повному обсязі ціни прав вимоги відповідно до п. 4.3 цього договору сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників, за формою, встановленою в додатку № 2 до цього договору. Згідно додатку № 1-1 до договору факторингу, передано в тому числі право вимоги за кредитним договором № 500314459 від 24 жовтня 2012 року, боржник ОСОБА_2, сума за основною заборгованістю 13745,18 грн., заборгованість за процентами 13514,29 грн., пеня, штраф, неустойка 11200 грн., загальна сума заборгованості 38459,47 грн. (а. с. 20 24, 85 87, 152 173).

Згідно додатку до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 03 липня 2012 року № 183 серії ФК, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» має право надавати послуги факторингу (а. с. 29).

В матеріалах справи на а. с. 15 наявне повідомлення ТОВ «Дата ОСОБА_3», направлене на адресу ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) про відступлення права вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» і розмір заборгованості, який складає 38459,47 грн.

Лист аналогічного змісту направлено 24 жовтня 2016 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на цю ж адресу (а. с. 16).

Позивачем надано розрахунок заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 500314459 від 24 жовтня 2012 року станом на 10 жовтня 2016 року, згідно якого загальна заборгованість складає 38459,47 грн., а саме: за кредитом 13745,18 грн., по відсотках 4328,32 грн., по комісії 9185,97 грн., по штрафам 11200 грн., по пені 0,00 грн. (а. с. 14).

Наведені обставини підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано платіжного доручення про сплату ціни прав вимоги по договору факторингу, а акт приймання-передачі реєстру боржників не є доказом надходження на рахунок ТОВ «Дата ОСОБА_3» ціни прав вимог в повному обсязі. Таким чином, позивачем не підтверджено документально перехід до нього права грошової вимоги до відповідача за укладеним ним кредитним договором. Крім того, наявні в матеріалах справи повідомлення про відступлення права вимоги були направлені відповідачу на адресу АДРЕСА_2, не зважаючи на ті обставини, що він мешкає по іншій вулиці м. Миронівка. Будь-яких доказів, які підтверджують ті обставини, що вказані повідомлення дійсно направлялись та були вручені відповідачу, відповідач про відступлення права вимоги за кредитним договором у встановленому законом порядку був повідомлений, суду не надано.

Із такими висновками суду першої інстанції не можна погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність того, що ТОВ «Дата ОСОБА_3» на момент укладення договору факторингу від 10 жовтня 2016 року мало право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, а отже і позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не доведено перехід до нього права грошової вимоги до позивача за вказаним кредитним договором.

Разом із тим, судом не надано оцінки наявному в матеріалах справи переліку кредитних договорів у додатку 1 до договору факторингу від 30 вересня 2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата ОСОБА_3», в якому під порядковим номером 1699 зазначено кредитний договір № 500314459 від 24 жовтня 2012 року, укладений із ОСОБА_2 (а. с. 83).

Сплата грошових коштів за відступлення прав вимоги не впливає на чинність договору і може бути лише предметом претензії однієї з його сторін.

Крім того, до апеляційної скарги позивачем надано акт приймання-передачі прав вимоги, складений між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата ОСОБА_3», який є додатком № 3 до договору факторингу від 30 вересня 2014 року, згідно якого сторони стверджують і гарантують, що з приводу інформації та документів, що передані на підставі даного акту, претензій одна до одної не мають (а. с. 150).

Також не можна погодитися із висновками суду, що відсутність доказів повідомлення відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором є підставою для відмови в позові, виходячи із наступного.

Частинами 1, 2 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обовязку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обовязку перед ним.

Таким чином, неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України.

Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобовязання є належним.

На наведене суд першої інстанції уваги не звернув та не перевірив, чи погашав ОСОБА_2 заборгованість на користь ПАТ «Альфа-Банк» або ТОВ «Дата ОСОБА_3», не навів підстав неврахування суми заборгованості, зазначеної у дійсному договорі факторингу, отже не встановив фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів та фактично ухилився від вирішення спору по суті. Порушене право кредитора фактично залишилось незахищеним, при тому, що порушення своїх зобовязань відповідачем не оскаржувалось, оскільки він визнавав, що із 25 лютого 2014 року припинив сплачувати заборгованість.

Також апеляційний суд звертає увагу, що самим ОСОБА_2 у анкеті-заяві публічної пропозиції на оформлення договору про комплексне банківське обслуговування, подання якої передувало укладенню кредитного договору, підтверджено своїм підписом, що його адресою є саме м. Миронівка, вул. Степанова, 3, а отже у кредиторів не було підстав направляти йому поштову кореспонденцію на будь-яку іншу адресу (а. с. 12).

Таким чином, рішення суду не можна вважати законним і обґрунтованим, воно не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Оскільки позичальник ОСОБА_2 не виконує передбачених кредитним договором, укладеним із ПАТ «Альфа-Банк», обовязків по поверненню кредиту шляхом внесення щомісячних платежів, має прострочену заборгованість, що у свою чергу порушує права ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», до якого перейшло право вимоги до позичальника, що підтверджується наявними в матеріалах справи договорами факторингу із додатками до них, а доказів погашення кредитної заборгованості на користь попередніх кредиторів відповідачем на надано зазначені права підлягають до захисту шляхом стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості, розмір якої визначено чинним договором факторингу від 10 жовтня 2016 року.

Разом із тим, відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції подано заяву від 26 січня 2018 року про застосування наслідків спливу позовної давності (а. с. 66).

Згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобовязання спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати платежі з повернення кредиту, сплату процентів за його користування та інші платежі щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів (п. 2.6 договору). Дата остаточного повернення кредиту 26 жовтня 2015 року (п. 2.3 договору).

Згідно п. 4 кредитного договору, позичальник зобовязується за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена розділом 1 цього договору, та/або інших платежів за договором, сплатити банку штраф у розмірі якщо сума кредиту становить суму грошових коштів у розмірі до 19999,99 грн. 150 грн. за перший прострочений платіж, та 350 грн. за кожний наступний прострочений поспіль платіж.

Отже, оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

Аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 5 квітня 2017 року у справі 6-522цс17, а також від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14.

Із матеріалів справи вбачається, що останній платіж на виконання умов кредитного договору ОСОБА_2 здійснено 25 лютого 2014 року (а. с. 14), а із позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся у вересні 2017 року, тобто після спливу позовної давності, встановленої ст. 256 ЦК України.

Доводи позивача про те, що строк позовної давності для позивача розпочався із моменту укладення договору факторингу 10 жовтня 2016 року і триває до 10 жовтня 2019 року не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором, що наданий позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог (а. с. 14), вбачається, що заборгованість за тілом кредиту (колонка 10 розрахунку) нарахована станом на 26 серпня 2014 року в розмірі 9249,68 грн. поза межами строку позовної давності, а нарахування заборгованості за тілом кредиту після зазначеної дати відсутнє.

Відтак позивачем не доведений розмір заборгованості за тілом кредиту за період в межах позовної давності, враховуючи дату звернення позивача до суду 11 вересня 2017 року, а також розмір процентів, пені і штрафу, що є похідними від основного розміру заборгованості.

Оскільки відповідачем заявлено про застосування позовної давності у спірних правовідносинах, розрахунку заборгованості за кредитним договором в межах позовної давності позивачем надано не було, апеляційний суд відмовляє в задоволенні позову із підстав спливу позовної давності.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 21 березня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в позові до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 12 липня 2018 року.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Сушко Л.П.

ОСОБА_4