Справа №489/6037/16-ц 25.06.2018
Провадження №22-ц/784/1039/18
Провадження №22-ц/784/1039/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 червня 2018 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Цуркан І.І.,

за участі: представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Миколаєві цивільну справу № 489/6037/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення, яке постановив Ленінський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Тихонової Наталі Станіславівни о 12 годині 39 хвилині у приміщенні цього суду 12 квітня 2018 року за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним.

Позов мотивований тим, що Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 29 січня 2008 р. укладено кредитний договір, за яким відповідач зобовязувався надати йому споживчий кредит в сумі 37 000 доларів США на придбання квартири, а він зобовязувався повернути його частинами та сплатити 11,9 % річних за користування кредитними коштами шляхом сплатити щомісячно ануїтетних платежів строком до 29 січня 2029 р.

Також 29 січня 2008 р. між банком та позивачем укладено іпотечний договір, відповідно до якого останній передав в іпотеку відповідачу квартиру АДРЕСА_1.

На думку позивача, 29 січня 2008 р. він не отримував передбачених договором коштів, отже грошові кошти з власності банку не виходили; під час укладання договору відповідач ввів його в оману щодо розміру реальної відсоткової ставки, суми абсолютного значення подорожчання кредиту; йому не було надано повної інформації про істотні умови кредитування, сукупну вартість кредиту; вищезазначений кредитний договір суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів»: позичальнику не надавався окремий письмовий документ з детальним описом загальної вартості кредиту для споживача, в кредитному договорі та додатках до нього, зокрема у графіку платежів, не наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням реальної процентної ставки, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, зазначені у цих документах відомості є неповними та суперечливими, незрозумілими. Таким чином, було порушено право позичальника як споживача фінансових послуг, що є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Про вказані обставини позивачу стало відомо при розгляді цивільної справи за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №0 від 29 січня 2008 р., укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав.

Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» не з`явився, повідомлений належним чином.

Відповідно до ухвали суду проводився заочний розгляд справи.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2018 р. в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалено судом з порушенням вимог процесуального закону та неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки суду суперечать наявним в матеріалах справи доказам: суд не дав оцінку змісту графіку платежів, а саме відсутності у ньому усіх витрат позичальника, повязаних з укладанням кредитного договору (послуги нотаріуса, страхові виплати, оцінка заставного майна та інші), що свідчить про відображення неправильної інформації про загальну вартість кредиту, також і графіку відсутні читко визначені платежі за усі періоди та відображені суперечливі дані, що свідчить про те, що сторони не досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а саме його ціни. Судом не враховано висновок судової економічної експертизи, згідно з яким документально не підтверджено отримання позивачем кредитних коштів, а показники реальної процентної ставки та абсолютного подорожчання кредиту є вищими ніж ті, що зазначені у графіку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, 29 січня 2008 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі Договір).

Відповідно до умов вказаного договору (пункти 1.1, 1.2) Банк зобовязується надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у сумі 37 000 доларів США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором, а саме вносити щомісяця по 400 доларів США (розмір ануїтетних платежів може змінюватися у випадку зміни процентної ставки).

Позичальник зобовязаний повернути кредит не пізніше 29 січня 2029 р.

Кредитні кошти надавались на особисті потреби позичальника - придбання квартири АДРЕСА_2 (п. 1.4 Договору).

За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів встановлено плату в розмірі 11,9 % річних. Також сторони передбачили, що після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов Договору. У разі якщо Банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. За користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою, збільшеною вдвічі від ставки, вказаної в п. 1.3.1 (п. 1.3).

Кредитний договір позивачем був підписаний, він з його змістом ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як зазначено в абзаці 1 пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 р., відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, кредитний договір кваліфікується як двосторонній, консенсуальний та оплатний.

За такого надання кредитних коштів повязано з виконанням кредитного договору, а тому виконання або невиконання таких умов не може бути підставою для визнання договору недійсним.

Тому твердження позивача та аргументи апеляційної скарги про недійсність оспорюваного договору у звязку із відсутністю належних доказів отримання позичальником кредитних коштів з посиланням на невідповідність наданих відповідачем банківських документам вимогам нормативних документів НБУ є хибними через неправильне розуміння положень закону, що регулює спірні правовідносини.

До того ж встановленими фактичними обставинами справи спростовується заперечення позивача щодо неотримання кредитних коштів. Про те, що відповідачем виконані зобовязання щодо надання позивачу кредитних коштів свідчить придбання ним за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, для чого і видавався кредит, передача цієї квартири в іпотеку відповідачеві як забезпечення виконання оспорюваного договору, тривале виконання позивачем умов цього договору щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_2 окрім посилання на неналежні докази передачі банком йому кредитних коштів, вважав, що оспорюваний ним кредитний договір є недійсним в силу положень ч.ч. 2, 4, 5 ст. 11, п. 6, ст. 18, ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки укладений під впливом обману з боку позивача щодо суттєвих умов договору його ціни через викладення неповної, та викладеної у нечіткій і незрозумілій формі інформації про реальну проценту ставку, сукупну вартість кредиту та щомісячні платежі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Стаття 627 ЦК передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон), тут і далі в редакції Закону, який діяв на час укладання оспорюваного договору)) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно із ч. 4 ст. 11 Закону, у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредит та інші умови надання кредиту; право на дострокове повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (ч. 5 ст. 18 Закону).

До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки (ч. 5 ст. 11 Закону).

Як вбачається із змісту Договору, він підписаний сторонами, що свідчить про те, що позичальник ОСОБА_2 був ознайомлений з умовами договору та погодився зі змістом прав та обовязків кожної із сторін, тобто підписанням даного договору позичальник підтвердив свою здатність та згоду виконувати його вимоги на викладених умовах.

Більш того, відповідно до п. 10.13 Договору його підписання позичальником свідчить про те, що всі умови Договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного Договору Позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (ст. 230 ЦК України).

Пунктом 6 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

В силу ч. 6 ст. 19 Закону правочин, здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсним.

Згідно із розділом 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України від 10 травня 2007 р. № 168 ( далі Правила), які були чинними на час укладання сторонами кредитного договору, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таку: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних нормативно-правових актів Національного банку; доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту.

Як укладений сторонами Договір, так і Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, який є додатком № 2 до Договору, не в повній мірі відповідають наведеним положенням закону та Правилам.

Так, згідно із висновком №124/06/2017 від 06 червня 2017 р. судової економічної експертизи за даними п. 1.3.1 договору про надання споживчого кредиту №0 від 29 січня 2008 р. процентна ставка за користування кредитом становить 11,90% річних. За даними додатку № 2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» від 29 січня 2008 р. до договору №0 від 29 січня 2008 р.: реальна процентна ставка становить 13,60%, абсолютне значення подорожчання кредиту складає 67 851, 21 доларів США.

За результатами експертизи, встановлено, що реальна процентна ставка на момент укладання договору про надання споживчого кредиту №0 від 29.01.2008 р. складає 15,82% та є вищою від визначених договором реальної процентної ставки та процентів за користування кредитом; абсолютне значення подорожчання кредиту, на момент укладання Договору складає 75 750,71 доларів США та є вищим від цього показника, визначеного в додатку № 2 до договору.

Також експертом, за результатами експертом встановлено, що щомісячні платежі (в тому числі за кредитом, процентами, комісією, страховими та іншими платежами) згідно умов, зазначених на момент складання договору про надання споживчого кредиту №0 від 29 січня 2008 р., складають від 400,00 доларів США до 1006,16 доларів США.

У висновку експерта зазначено, що оформлення Банком інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту), під час укладання договору про надання споживчого кредиту №0 від 29 січня 2008 р., не в повній мірі узгоджується з «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10 травня 2007 р.) та Законом України «Про захист прав споживачів». В результаті дослідження додатку №2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» від 29 січня 2008 р. не встановлено усіх платежів, повязаних з одержанням кредиту та чітко визначених розмірів платежів на погашення кредиту.

Так, як вбачається з додатку до Договору №2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», при визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки не було внесено інформацію щодо вартості супутніх послуг: витрат споживача на оплату послуг нотаріуса при посвідченні договору іпотеки, витрат на оплату державного мита та проведення оцінки переданої в іпотеку квартири.

Між тим, ці витрати були сплачені позивачем під час укладання договору, були йому відомі і ним не заперечувались, а тому хоча і не зазначені у Договорі та Графіку та не були включені до розрахунку сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, не свідчать про нечесну підприємницьку практику відповідача та несправедливість умов кредитного договору. Зокрема, оскільки вказані платежі за супутні послуги були сплачені до настання строку початку погашення позичальником кредиту та процентів за його використання, вони не вплинули на розмір та порядок сплати щомісячних обовязкових платежів.

Крім того, виходячи з того, що відповідно до ст. 15 ЦК України та ст. 4 ЦПК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права позивача у звязку з відсутністю в Договорі умов, передбачених Законом та Правилами, а також зясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав.

Між тим, позивачем не надано переконливих доказів, які саме права є порушеними визначеними вище обставинами, які негативні наслідки для нього настали, зокрема, що у разі відображення усієї інформації щодо супутніх послуг він відмовився від укладання договору, з огляду на те, що тривалий час позивач виконував умови кредитного договору (до грудня 2014 р.), а звернутися до суду з даним позовом, як зазначено у позовній заяві, його спонукало звернення до нього банку з позовом про стягнення заборгованості за Договором.

За такого колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання кредитного договору недійсним та відхиляє аргументи апеляційної скарги про недійсність Договору через невідповідність положенням Закону України «Про захист прав споживачів», Правилам, оскільки недотримання вказаних вимог відповідачем хоча і мали місце, але не призвели до порушення законних прав та інтересів позивача.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що колонка 2 Графіку за своїм змістом не відповідає цифровим показникам, зазначеним у колонці, то дійсно, назва колонки 2 вказана як «Сума платежу за розрахунковий період», тоді як в дійсності в ній відображено залишок заборгованості за кредитом, що є очевидним і свідчить про технічну помилку, оскільки платежі за розрахунковий період містяться в інших колонках: з 3 по 5 за кредитним договором, в 6 за супутніми послугами, і таке не може бути підставою недійсності договору.

Так само не є такою підставою наступне. У Графіку не визначені загальні суми щомісячних платежів, але вказані розміри оплати за кредитом та процентами, що не свідчить про порушення прав споживача банківських послуг, оскільки не позбавляло його необхідної інформації, а тому посилання в апеляційній скарзі на вказаний недолік не заслуговує на увагу.

Щодо аргументів позивача в апеляційній скарзі про те, що Графіком не передбачені (зазначені як 0) чергові платежі у наступних періодах: лютий 2009 р., лютий 2010 р., червень 2013 р., лютий 2015 р., червень 2019 р., лютий 2021 р., червень 2024 р., лютий 2026 р., лютий 2027 р., а наступні платежі (за вказаними періодами) зазначені у подвійному розмірі, тоді як умовами Договору не передбачена сплата платежів у розмірі 800 доларів США, то колегія суддів виходить з того що такі умови кредитування узгоджені сторонами при підписанні кредитного договору. Розбіжності в умовах, порядок їх виконання можуть бути предметом дослідження при вирішенні спору щодо розміру заборгованості позичальника, зокрема, правильності нарахування заборгованості за кредитом, але не впливають на дійсність договору.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачем не були виконані вимоги закону, а саме - до укладання договору позичальнику не була надана інформація про умови кредитування в повному обсязі суперечить змісту п. 10.13 підписаного ним Договору щодо надання Банком до укладання договору інформаційного листа відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема положень п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права колегія суддів не вбачає підстав для його скасування в силу положень ст. 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

ОСОБА_3

__________________________________________________

Повний текст постанови виготовлений 25 червня 2018 року