АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3309/18А Справа № 187/1063/16 Головуючий у 1 й інстанції - Караул О.А. Доповідач - Красвітна Т.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Попазовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання незаконним підвищення відсоткової ставки за кредитом, визнання кредитного договору та договору іпотеки виконаними та припиненими, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 04.04.07 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір №DZE0GA00000032, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредитні кошти у розмірі 32825,00 дол. США строком по 03.04.17 року зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки №DZE0GA00000032 від 05.04.07 року, згідно умов якого ОСОБА_2 (іпотекодавець) надав в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1. За умовами вказаного договору іпотеки позивач зобов'язаний до отримання кредиту або на протязі 3-х днів з моменту реєстрації права власності на предмет іпотеки передати правовстановлюючі документи на предмет іпотеки на зберігання іпотекодержателю до дати остаточного погашення заборгованості за кредитним договором. 17 березня 2015 року банк звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки ОСОБА_2 було порушено вимоги кредитного договору, в результаті чого виникла кредитна заборгованість, яка станом на 22.01.2015 року складає 16596,93 дол. США. Заочним рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13.05.15 року по цивільній справі №187/298/15-ц позов банку задоволено у повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором DZE0GA00000032 від 04.04.2007 у розмірі 16596,93 доларів США, що в еквіваленті складає 261567,58 грн., та складається із заборгованості за кредитом - 13481,71 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 1650,58 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 432,77 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 226,43 доларів США, штрафу (фіксована частина) - 15,86 доларів США та штрафу (процентна складова) - 789,57 доларів США. В подальшому, згідно постанови відділу державної виконавчої служби Петриківського районного управління юстиції від 30.09.16 року виконавче провадження по виконанню зазначеного рішення суду у цивільній справі №187/298/15-ц закінчене у зв'язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення. Банк скористався своїм правом на дострокове повернення заборгованості за кредитом та вказане рішення виконане у повному обсязі, тобто заборгованість за кредитним договором погашена достроково. 30 вересня 2016 року позивач звернувся до ПАТ КБ "ПриватБанк" із заявою, в якій зазначив про виконання рішення суду, тобто дострокове погашення заборгованості за кредитним договором та просив надати йому довідку про розірвання/припинення кредитного договору №DZE0GA00000032 від 04.04.07р., довідку про відсутність зобов'язань за вказаним кредитним договором та відсутність заборгованості за кредитом згідно вказаного кредитного договору; скасувати обтяження на предмет іпотеки та повернути позичальнику/іпотекодавцю оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Натомість, позивач отримав від ПАТ КБ "ПриватБанк" 5 листів, в яких зазначалось, що начебто він станом на жовтень 2016 року має заборгованість за вказаним кредитним договором, при чому в кожній відповіді був зазначений різний розмір заборгованості, а саме: згідно листа від 03.10.16 року - 16282,05 дол. США; згідно листа від 05.10.16 року - 13064,09 дол. США; згідно листа від 28.10.16 року. - 14394,94 дол. США; згідно листа від 28.10.16 року - 14483,13 дол. США; згідно листа від 31.10.16 р.- 15899,17 дол. США, а також 15309,37 грн. по BAD CARD за угодою №SAMDN7216 9331). Однак ніякої угоди позивач з відповідачем не укладав та жодної BAD CARD не отримував. Окрім цього, на адресу позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" надіслав листа, в якому зазначив, що в найближчий термін має намір здійснити перехід права власності до Іпотекодержателя на предмет іпотеки або укласти від свого імені договір купівлі-продажу нерухомого майна. Також з вищевказаних листів банку ОСОБА_2 дізнався, що з більшості його платежів відповідач несвоєчасно зараховував грошові кошти на погашення заборгованості, а після спливу 3-х, 4-х, 6-ти, а то й більше днів після внесення ним платежу, не завжди повністю зараховував сплачений ним платіж, а розбивав його на декілька частин, і в подальшому частинами у різні дні зараховував внесені ним грошові кошти в першу чергу на погашення штрафних санкцій та відсотків, які виникали внаслідок несвоєчасного та не в повному обсязі зарахування Банком сплачених ним грошових коштів. Окрім того, банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку за кредитом, не повідомивши про це позивача, що в подальшому стало причиною виникнення простроченої заборгованості за відсотками, а внаслідок і по тілу кредиту та штрафним санкціям. Вважає вказані дії відповідача незаконними та такими, що умисно були спрямовані на виникнення простроченої заборгованості за кредитом та на умисне збільшення заборгованості за кредитом, тобто незаконне збільшення доходності за кредитом. Банк навмисно ввів кредит в прострочену заборгованість, яку вже було стягнуто за рішення Петриківського районного суду та яке виконано відповідачем у повному обсязі, що підтверджено постановою ВДВС Петриківського РУЮ. Також 30.11.08 року ПАТ КБ "ПриватБанк" незаконно в односторонньому порядку змінив умови кредитного договору, змінивши відсоткову ставку за користування кредитом з 11,04 % до 13,08 %, а з 05.08.10 року до 12,58 %, не повідомивши про вказану зміну позичальника. Дії ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо односторонньої зміни умов кредитного договору, які виражаються у односторонній зміні відсоткової ставки за користування кредитом, вважає незаконними та такими, що не відповідають чинному законодавству України. За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 651 ЦК, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не передбачено договором або законом. При внесенні вказаних змін до кредитного договору банк письмово не повідомив позичальника з яких конкретно підстав були внесені зміни до кредитного договору, не надіслав позичальнику ні розрахунку погашення заборгованості за кредитом, ні розміру щомісячних платежів, передбачених п. 7.1 кредитного договору, ні інформації про сукупну вартість кредиту та іншої інформації, передбаченої ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", тобто не погодивши зміни з позичальником в односторонньому порядку вніс зміни до кредитного договору. Кредитний договір №DZE0GA00000032 від 04.04.07 року укладений на 10 років з кінцевим терміном повернення 03.04.2017 року включно; згідно положень ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентів та інших платежів, передбачених кредитним договором" №1822 встановлений договором розмір відсоткової ставки 11,04 % річних не може бути збільшений банком в односторонньому порядку без згоди позичальника, отже права кредитора і обов'язок майнового поручителя-іпотекодавця припиняються. Внаслідок незаконних та протиправних дій відповідача стосовно збільшення відсоткової ставки за кредитом, несвоєчасного та не в повному обсязі зарахування сплачених ним грошових коштів в рахунок погашення заборгованості, звернення банку до суду про дострокове стягнення з нього повної суми заборгованості за кредитом, отримання від банку листів про наявність необгрунтованої заборгованості, дзвінки співробітників банку з погрозами відібрати все його майно та майно його родичів, накладення банком арешту на його рухоме майно, що не є предметом застави за кредитом, спілкування співробітників банку з ним та його дружиною (поручителем) в грубій, неповажній формі, та той факт, що він був змушений від'їздити за кордон з метою заробітку для погашення незаконно збільшеної заборгованості за кредитом, внаслідок чого вже більше року майже не бачить свою родину, а свою заробітну платню направляв на погашення заборгованості за кредитом, а не на потреби його сім'ї - всі ці факти завдали позивачу моральної шкоди, яка виражається у переживаннях, моральних стражданнях, неповноцінному сні, приниженні його честі і гідності як людини, так і порядного громадянина, порушенні його права зі сторони банку. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив:

- визнати незаконним збільшення ПАТ КБ ''ПриватБанк'' відсоткової ставки за користування кредитом по кредитному договору №DZE0GA00000032 від 04.04.07 року з 30.11.08 року до 13,08% та з 05.08.10 року до 12,58 % річних;

- зобов'язати ПАТ КБ ''ПриватБанк'' здійснити перерахунок сплачених відсотків за період з 30.11.08 року за початковою відсотковою ставкою в розмірі 11,04 % річних на залишок заборгованості кредитного боргу;

- визнати недійсним пункти 2.3.1. та 2.3.3. кредитного договору №DZE0GA00000032 від 04.04.07 року;

- визнати кредитний договір №DZE0GA00000032 від 04.04.07 року та договір іпотеки №DZE0GA00000032 від 04.04.07 року припиненими з 17.03.2015 р. та виконаними;

- зобов'язати ПАТ КБ ''ПриватБанк'' видати ОСОБА_2 довідку про розірвання кредитного договору №DZE0GA00000032 від 04.04.07 року;

- зобов'язати ПАТ КБ ''ПриватБанк'' видати ОСОБА_2 довідку про відсутність зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором №DZE0GA00000032 від 04.04.07 р. та відсутність заборгованості за кредитом згідно вказаного кредитного договору у зв'язку із їх повним виконанням згідно рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13.05.2015 року по цивільній справі №187/298/15-ц;

- зобов'язати ПАТ КБ ''ПриватБанк'' скасувати обтяження на предмет іпотеки, а саме на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати ПАТ КБ ''ПриватБанк'' повернути ОСОБА_2 оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що належить Позичальнику/Іпотекодавцю ОСОБА_2, а саме на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1;

- стягнути з ПАТ КБ ''ПриватБанк'' на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.;

- стягнути з ПАТ КБ ''ПриватБанк'' на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати, пов'язані з розглядом цивільної справи (а.с. 179-184 т.1).

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставлять питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Згідно абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Також п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 04 квітня 2007 року між ЗАТ КБ ''Приватбанк'', правонаступником якого є ПАТ КБ ''Приватбанк'', та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено кредитний договір №DZE0GA00000032, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику 32825,00 доларів США на наступні цілі: 29500,00 доларів США на ремонт будинку, 3325,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7. даного договору, на строк до 03 квітня 2017 року, зі сплатою 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 11-12).

Відповідно до п. 2.3.1. кредитного договору №DZE0GA00000032 від 04 квітня 2007 року банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний ) фонд або змінні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком у вищезазначеному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

За змістом п. 2.3.3. вказаного вище договору, при виникненні кожного з наступних подій: зокрема, порушення позичальником зобов'язань, передбачених умовами даного договору, в тому числі при порушенні цільового використання коштів, банк на власний розсуд має право, зокрема, змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення; при цьому згідно ст. 212, 611, 651 ЦК України, щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник, зокрема, зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором.

Кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно п.п. 2.2.9, 2.3.8 цього договору, далі пені згідно розділу 4 цього договору, далі - простроченої комісії по кредиту, далі - простроченої винагороди, далі - прострочених відсотків, далі - простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишається, направляється на погашення заборгованості за кредитом (п. 3.3 кредитного договору №DZE0GA00000032 від 04 квітня 2007 року).

Згідно п. 3.8 кредитного договору, при непогашенні кредиту в строки, зазначені в п.п. 7.1, 2.3.3 цього договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту, нарахування відсотків здійснюється згідно п. 3.2 даного договору з дати виникнення простроченої заборгованості.

У відповідності до п. 5.1. умов кредитного договору, зокрема, даний договір діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором.

Пунктом 7.1. кредитного договору №DZE0GA00000032 від 04 квітня 2007 року погоджено, зокрема, що погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати (періодом сплати вважати період з 25 по 30 число кожного місяця) позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 468,60 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсоткам, винагороди.

За змістом п. 7.4 вказаного вище договору, згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,44% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Банком умови кредитного договору виконані, позивачу кредитні кошти видані у повному обсязі, що підтверджується письмовими матеріалами справи та не оспорюється позивачем.

Для забезпечення зобов'язань за вказаним вище кредитним договором 05 квітня 2007 року між ЗАТ КБ ''ПриватБанк'', правонаступником якого є ПАТ КБ ''ПриватБанк'' (іпотекодержатель), та ОСОБА_2 (іпотекодавець) укладено договір іпотеки будинку, предметом якого є будинок АДРЕСА_1, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. та зареєстровано в реєстрі за №2-971 (а.с. 13-15 т.1).

Заочним рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2015 року у цивільній справі №187/298/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором DZE0GA00000032 від 04.04.2007 року, яка сформувалась станом на 22.01.2015 року, у розмірі 16596,93 доларів США, що в еквіваленті складає 261567,58 грн. та складається із заборгованості за кредитом - 13481,71 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 1650,58 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 432,77 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 226,43 доларів США, штрафу (фіксована частина) - 15,86 доларів США та штрафу (процентна складова) - 789,57 доларів США.; стягнуто з відповідача на користь банку судові витрати в розмірі 2615,68 грн. (а.с. 19-20 т.1). Описова, мотивувальна, резолютивна частини рішення не містять інформації щодо застосування ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Вказане рішення набрало законної сили, що не оспорюється сторонами.

Постановою головного державного виконавця Петриківського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 30.09.2016 року виконавче провадження №48336575 з примусового виконання виконавчого листа №187/298/15-ц, виданого 14.07.2015 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області, закінчено, у зв'язку з повним виконанням вимог вказаного виконавчого документа (а.с. 21 зворот т. 1).

Позивач звернувся до ПАТ КБ "ПриватБанк" із заявою від 30.09.2016 року, в якій просив видати йому довідку про розірвання кредитного договору №DZE0GA00000032 від 04.04.07 року, довідку про відсутність зобов'язань за вказаним кредитним договором та відсутність заборгованості; скасувати обтяження на предмет іпотеки та повернути позичальнику/іпотекодавцю оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно (а.с. 22-23 т.1).

ПАТ КБ "ПриватБанк" надано розрахунок заборгованості за договором №DZE0GA00000032 від 04.04.07 року, станом на 10.02.2017 року, відповідно до якого за вказаним договором наявна заборгованість за кредитом в сумі 8038,62 дол. США (в тому числі прострочена заборгованість по кредиту в сумі 7070,61 дол. США), заборгованість за процентами в сумі 7054,02 дол. США, заборгованість по комісії в розмірі1298,34 дол. США та пеня у сумі 1474,33 дол. США, а всього 17865,31 дол. США (а.с. 88-94 т.1).

Від вказаної вище суми загальної заборгованості в розмірі 17865,31 дол. США банк відрахував різницю, яка стягнута за вказаним рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2015 року у цивільній справі №187/298/15-ц в розмірі 16596,93 дол. США; залишок боргу дорівнює 1268,38 дол. США. На суму залишку боргу банком нараховані штраф (фіксована частина) - 9,25 дол. США, та штраф (процентна складова) - 63,42 дол. США.

Місцевим судом також встановлено, що наказом голови правління ЗАТ КБ "ПриватБанк" від 23.09.2008 року №СП-2008-934 було підвищено процентну ставку, у тому числі за валютними кредитами в доларах США та Євро до рівня не менше 13,08% (а.с. 65 зворот - 66 т.1).

Листом №20.1.3.2/6-22855/1946 від 03.10.2008 року відповідач повідомляв ОСОБА_2 про підвищення відсоткової ставки з 30.11.2008 року. Однак даний лист було направлено за помилковою адресою по АДРЕСА_2, при тому, що в договорі значиться адреса по АДРЕСА_1 (а.с. 65 т.1). Згідно копії реєстру вихідної кореспонденції №217 вказаний вище лист було направлено позивачу 29.10.2008 року (а.с. 69 зворот - 70 т.1).

Відповідно до висновку судової економічної експертизи №4737 від 29.09.2017 року, складеного судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса, ПАТ КБ ''Приватбанк'' зараховував сплачені ОСОБА_2 грошові кошти на погашення заборгованості за кредитним договором №DZE0GA00000032 від 04.04.07 року не по датам зазначених в квитанціях, які підтверджують оплату заборгованості за кредитом;

- розмір заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №DZE0GA00000032 від 04.04.07 року, виходячи з початкової ставки 11,04 %, станом на 30.09.2016 року, складає 9511,21 доларів США;

- переплата заборгованості за кредитом, згідно кредитного договору №DZE0GA00000032 від 04.04.07 року, за початковою відсотковою ставкою 11,04 % на рік та з урахуванням сплачених ОСОБА_2 грошових коштів - відсутня (а.с. 128-152).

Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.ст. 651, 652, 654 ЦК України зміна договору, в тому числі у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду у випадках передбачених ЦК України. Зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до норм ст. ст. 1054, 1055 ЦК України різновидом договору є кредитний договір, який укладається в письмові формі.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року, який набрав чинності з 10 січня 2009 року, Цивільний кодекс України доповнено статтею 1056-1.

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Аналогічне положення щодо заборони банку змінювати розмір процентної ставки за кредитним договором в односторонньому порядку викладене в ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» в редакції Закону №661 -VI від 12 грудня 2008 року.

Відповідно до ст. 215 ч.2 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визначення такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватись за домовленістю сторін.

Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення ПАТ КБ «ПриватБанк» про підвищення відсоткової ставки було прийнято 23.09.2008 року, тобто до набрання чинності Закону України №661-УІ від 12.12.2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», який набрав чинності з 10 січня 2009 року.

На виконання умов кредитного договору банком було направлено листа позичальнику з метою повідомити його про зміну відсоткової ставки, у відповідності до рішення банку від 23.09.2008 року; однак, згідно реєстру вихідної кореспонденції банку, повідомлення направлено за помилковою адресою, тобто позивач не мав можливості його отримати. Будь-яких інших доказів виконання банком умов кредитного договору щодо повідомлення позивача про зміну (збільшення) відсоткової ставки суду не надано.

Зміна банком процентної ставки з 05.08.2010 року на 12,58% відбулась у період дії положень статті 1056-1 ЦК України. Доказів укладення додаткових угод щодо зміни відсоткової ставки банком суду не представлено.

З викладеного вбачається порушення банком п. 2.3.1. кредитного договору №DZE0GA00000032 від 04 квітня 2007 року в частині обов»язку кредитора надіслати позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки та положень статті 1056-1 ЦК України.

Разом з тим, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги, що відповідачем до ухвалення місцевим судом оскаржуваного рішення заявлено про застосування позовної давності (а.с. 190-196 т.1); враховуючи, що підвищення процентної ставки відбувалось з 30.11.2008 року та з 05.08.2010 року, про що позивач міг дізнатись, зважаючи на зміст кредитного договору, не пізніше 01.09.2010 року, скориставшись своїм правом на отримання виписки по особовому рахунку; встановивши, що про умови вказаного кредитного договору позивач був обізнаний з моменту його підписання, тобто з 04.04.2007 року; приймаючи до уваги, що позивач періодично вчиняв дії, які свідчать про визнання ним умов кредитного договору та погодження з оспорюваними змінами процентної ставки, оскільки вносив оплату на погашення заборгованості за кредитом по жовтень 2016 року включно, що підтверджується, зокрема, розрахунком на а.с. 66 - 69 у т. 1; встановивши, що з даним позовом до суду ОСОБА_2 звернувся лише 03.11.2016 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 2 т.1), - колегія приходить до висновку про суттєве порушення позивачем, без поважних причин, трирічного строку позовної давності щодо позовних вимог про визнання незаконним збільшення ПАТ КБ ''ПриватБанк'' відсоткової ставки за користування кредитом по кредитному договору №DZE0GA00000032 від 04.04.2007 року з 30.11.08 року до 13,08% та з 05.08.10 року до 12,58 % річних. Отже, дані позовні вимоги не підлягають задоволенню через порушення позивачем строку позовної давності без поважних причин.

Позовна вимога про зобов'язання ПАТ КБ ''ПриватБанк'' здійснити перерахунок сплачених відсотків за період з 30.11.08 року за початковою відсотковою ставкою в розмірі 11,04 % річних - є похідною від вимоги про визнання незаконним підвищення відсоткової ставки, яка не підлягає задоволенню, згідно наведеного вище. Отже, підстави для зобов'язання ПАТ КБ ''ПриватБанк'' здійснити перерахунок сплачених відсотків за період з 30.11.08 року за відсотковою ставкою 11,04 % річних - відсутні. Позивачем неодноразово вчинялись дії щодо погодження з розміром процентної ставки, яка була змінена банком; протягом тривалого часу вносились кошти на погашення заборгованості за кредитом, з урахуванням змінених процентних ставок.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Позовна вимога про визнання недійсними пункту 2.3.1 вищевказаного кредитного договору щодо збільшення банком розміру процентної ставки в односторонньому порядку не підлягає задоволенню, оскільки дана умова кредитного договору, відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, є нікчемною; визнання нікчемного правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Пункт 2.3.3 кредитному договору №DZE0GA00000032 від 04.04.07 року не містить умов щодо зміни банком розміру процентної ставки в односторонньому порядку. Умови вказаного пункту щодо дострокового повернення кредиту боржником, зміни строку виконання кредитного зобов»язання, одностороннього розірвання кредитного договору за ініціативою кредитора, розірвання договору у судовому порядку - не суперечать умовам цивільного законодавства, що діяло на час укладення оспорюваного договору. Доказів ненадання позивачем згоди на внесення до кредитного договору умов, що передбачені пунктом 2.3.3, суду не надано; договір підписано позивачем, що останнім не оспорюється; позивач періодично вчиняв дії, які свідчать про визнання ним умов кредитного договору, вносив оплату на погашення заборгованості за кредитом по жовтень 2016 року включно, що підтверджується, зокрема, розрахунком на а.с. 66 - 69 у т. 1. Отже, дана позовна вимога є безпідставною, недоведеною, тому не підлягає задоволенню.

При вирішенні позовних вимог про визнання кредитного договору №DZE0GA00000032 від 04.04.07 року та договору іпотеки №DZE0GA00000032 від 04.04.07 року припиненими з 17.03.2015 р. та виконаними, колегія враховує правову позицію Верховного Суду, яка висловлена в Постанові Великої Палати від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18).

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно змісту заочного рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2015 року у цивільній справі №187/298/15-ц, 17.03.2015 року банком було пред»явлено та судом задоволено позов про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором DZE0GA00000032 від 04.04.2007 року, яка сформувалась станом на 22.01.2015 року. Вказаним рішенням не встановлено факту заявлення банком позову із застосуванням ч. 2 ст. 1050 ЦК України (щодо дострокового повернення позики); у описовій, мотивувальній та резолютивній частинах рішення від 13 травня 2015 року відсутня інформація про заявлення банком вимоги про стягнення грошових сум, строк сплати яких, згідно умов кредитного договору, не настав; при вирішенні справи №187/298/15-ц місцевим судом не застосовувались положення ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказане заочне рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили.

Враховуючи наведене, встановивши, що кредитний договір №DZE0GA00000032 від 04 квітня 2007 року укладено на строк до 03 квітня 2017 року, а судовим рішенням у цивільній справі №187/298/15-ц від 13 травня 2015 року стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором, що сформувалась станом на 22.01.2015 року, без встановлення факту застосування положення ч. 2 ст. 1050 ЦК України; встановивши, що рішення від 13 травня 2015 року у цивільній справі №187/298/15-ц виконане 30.09.2016 року; враховуючи, що позовна вимога про розірвання кредитного договору сторонами не заявлялась та про наявність відповідного судового рішення не зазначено, - колегія дійшла висновку про недоведеність позивачем факту пред»явлення банком 17.03.2015 року вимоги про дострокове повернення позики, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, що свідчить про безпідставність позовної вимоги про визнання кредитного договору №DZE0GA00000032 від 04 квітня 2007 року припиненим (враховуючи викладене в уточненій позовній заяві правове обгрунтування даної позовної вимоги).

Зважаючи на викладене вище, а також приймаючи до уваги, що суду не представлено доказів про розмір заборгованості за кредитним договором №DZE0GA00000032 від 04 квітня 2007 року станом на 03 квітня 2017 року (кінець визначеного цим договором строку кредитування) та ненадання доказів щодо погашення у повному обсязі заборгованості, що сформувалась на кінець строку кредитування; враховуючи невстановлення факту заявлення банком вимоги про дострокове повернення кредиту, - колегія дійшла висновку про недоведеність позовної вимоги щодо визнання кредитного договору №DZE0GA00000032 від 04 квітня 2007 року виконаним.

Суд звертає увагу, що відповідно до висновку судової економічної експертизи №4737 від 29.09.2017 року, складеного судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса, станом на 30.09.2016 року наявна заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №DZE0GA00000032 від 04.04.07 року (а.с. 128-152).

Колегія наголошує, що клопотань про надання доказів, витребування відповідних доказів апеляційним судом позивачем не заявлено, що стверджується матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

За змістом ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Абзацом другим частини 1 статті 17 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотека припиняється, в тому числі, у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Таким чином, встановивши відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання кредитного договору №DZE0GA00000032 від 04 квітня 2007 року припиненим, виконаним, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для визнання припиненим, виконаним вищевказаного договору іпотеки від 04.04.2007 року, який є похідним від відповідного кредитного зобов»язання.

Крім того, відсутні підстави для задоволення позовних вимог, що мають похідний характер, про зобов'язання відповідача видати довідку про розірвання кредитного договору №DZE0GA00000032 від 04.04.07 року, довідку про відсутність зобов'язань позивача за кредитом у зв'язку з їх повним виконанням; про зобов'язання ПАТ КБ ''ПриватБанк'' скасувати обтяження на предмет іпотеки, та повернути позивачу оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що передано в іпотеку. Наведені позовні вимоги є недоведеними та передчасними.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом не встановлено вчинення ПАТ КБ ''ПриватБанк'' неправомірних винних дій, які б завдали моральної шкоди позивачу. Спірні правовідносини стосуються виконання умов кредитного договору, яким стягнення моральної шкоди не передбачено. Отже, підстави для стягнення з банку на користь ОСОБА_2 моральної шкоди відсутні.

Колегія звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні наведене помилкове обгрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору припиненим та виконаним, що, однак, не потягло помилки у висновках суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, тому колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, оскільки не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач не позбавлений можливості для захисту своїх прав та законних інтересів, за наявності підстав, звернутись до суду з іншим позовом, за іншим обґрунтуванням, з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді