Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа №367/6326/16-ц

провадження № 61-26912св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа: служба у справах дітей та сім'ї Бучанської міської ради Київської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 29 червня 2017 року в складі колегії суддів Матвієнко Ю. О., Волохова Л. А., Березовенко Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - служба у справах дітей та сім'ї Бучанської міської ради Київської області, про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів та розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог указувала, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 08 жовтня 2005 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 - син ОСОБА_7.

З серпня 2015 року відповідач переїхав до своєї матері в м. Суми і з того часу проживає окремо.

28 травня 2016 року відповідач забрав їхню доньку до себе, влаштував до школи в м. Суми та заборонив їй спілкуватись з матір'ю.

Зазначає, що такі дії відповідача грубо порушують її права матері та права їхніх дітей. Просила розірвати шлюб, визначити місце проживання дітей з нею та стягнути з відповідача аліменти на дітей у вигляді частки від доходу відповідача не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03 листопада 2016 року в складі судді Саранюк Л. П. позов задоволено. Розірвано шлюб, укладений 08 жовтня 2005 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5, визначено місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_5 аліменти на дітей в розмірі 30 % від щомісячного офіційного заробітку ОСОБА_5, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 серпня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що шлюбні відносини між сторонами припинені, примирення сторін є неможливими, збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Батько дітей ухиляється від матеріального забезпечення дітей, що є підставою для стягнення з нього аліментів у вигляді частки від доходу відповідача, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи місце проживання дітей із матір'ю, суд керувався тим, що проживання дітей з матір'ю буде відповідати інтересам дітей.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 29 червня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про визначення місця проживання дітей та про стягнення аліментів скасовано. Визначено місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2. Визначено місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на сина ОСОБА_6 в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16 серпня 216 року.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що з оскільки донька сторін виявила бажання проживати з батьком і це якнайкраще забезпечить її інтереси, наявні підстави для визначення місця проживання дитини з батьком ОСОБА_5 За таких обставин підстави для стягнення з відповідача аліментів на доньку ОСОБА_6 відсутні.

У липні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував висновку служби у справах дітей та сім'ї, не звернув уваги на те, що ОСОБА_5 свого житла не має, проживає разом з братом, який є особою з інвалідністю, не встановив матеріального стану відповідача, а керувався лише думкою дитини, яка знаходиться під впливом відповідача.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

29 вересня 2017 року від ОСОБА_5 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу, які мотивовані тим, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 травня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Предметом касаційного перегляду є рішення апеляційного суду про визначення місця проживання доньки ОСОБА_6. В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, а тому в касаційному порядку не переглядається.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що з 08 жовтня 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з довідкою житлово-будівельного кооперативу «Ірпіньмаш-2» діти сторін з 2009 року зареєстровані разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_3.

З серпня 2015 року відповідач проживає у м. Суми, а з травня 2016 року його дочка ОСОБА_8 проживає разом із ним.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення рішення апеляційним судом) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із частинами 4 і 5 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки і піклування та його письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Рішенням виконавчого комітету Бучанської міської ради від 30 листопада 2016 року за № 443/2 визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_6 з матір'ю за адресою: АДРЕСА_4.

Рішення апеляційного суду про визначення місця проживання доньки сторін з батьком ухвалено з урахуванням думки малолітньої дочки сторін.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, зокрема коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За змістом частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 141 СК Українимати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Ухвалюючи рішення про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 з батьком, апеляційний суд, поклавши в основу свого рішення думку дитини, не перевірив умови, в яких проживає дитина з 2016 року як стала проживати з батьком.

В порушення статей 303, 304 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) не сприяв повному та всебічному розгляду справи, не з'ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, не оцінив надані сторонами докази у їх сукупності та взаємозв'язку, не навів мотивів відхилення цих доказів.

Крім того, апеляційний суд не встановив, чи має відповідач постійне місце роботи та стабільний заробіток, чи зможе відповідач забезпечити належний рівень проживання дитини, не перевірив, чи відповідатиме за встановлених обставин проживання дитини з батьком якнайкращим інтересам дитини, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку про визначення місця проживання ОСОБА_6 з батьком.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим, та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 29 червня 2017 року в частині визначення місця проживання ОСОБА_6 скасувати, передати справу в цій частині на новий розгляд до Київського апеляційного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат

В.П. Курило