Справа № 535/688/18
Провадження № 2/535/295/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Якименко Т.О., при секретарі Балала Л.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт Котельва Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 селищної ради Котелевського району Полтавської області про визнання за нею, в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 6,45 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області, й належала ОСОБА_5, який помер 14 квітня 2010 року, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії I-ПЛ № 000867, виданого ОСОБА_2 селищною радою Полтавської області 11.01.2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 541.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що після смерті її чоловіка - ОСОБА_5, який помер 14 квітня 2010 року, вона є спадкоємцем за законом. До складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 6,45 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області.

Для належного оформлення своїх спадкових прав, позивачка звернулася до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори, однак отримала відмову у видачі на її ім'я свідоцтва про спадщину, у зв'язку з тим, що на запит нотаріуса відділом Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області не наданий витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Позивачка вважає, що відсутність у державному кадастрі відомостей щодо належності на праві власності земельної ділянки спадкодавцю, присвоєння земельній ділянці кадастрового номера, позбавляє її права як спадкоємця за законом отримати у спадщину вказане спадкове майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Позивачка ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 селищна рада Котелевського району Полтавської області подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, подали до суду письмові клопотання про розгляд справи без їх участі, заперечень з приводу заявлених позовних вимог не надали.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Положеннями ст. 200 ЦПК України визначено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем.

Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задоволити повністю за наступних підстав.

27 серпня 1983 року між позивачкою ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Онайко) ОСОБА_6, та ОСОБА_5 було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії I-КЕ № 460079, видане Филенківською сільською радою Чутівського району Полтавської області 27.08.1983 року.

14 квітня 2010 року ОСОБА_5 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії I-КЕ № 158003, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Котелевського районного управління юстиції Полтавської області 16.04.2010 року.

Відповідно до довідки за № 2371, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області 11.05.2018 року вбачається, що ОСОБА_5, який помер 14 квітня 2010 року, був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

При цьому на час відкриття спадщини 14 квітня 2010 року з ОСОБА_5 за вищевказаною адресою були зареєстровані: дружина ОСОБА_1, син ОСОБА_3, батько ОСОБА_7.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

йУ встановлений законом шестимісячний строк позивачка до нотаріальної контори подала заяву про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5

Натомість, син ОСОБА_3, дочка ОСОБА_4, батько ОСОБА_7 (помер 10.04.2015 року), подали заяви про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця.

У провадженні ОСОБА_2 державної нотаріальної контори заведена спадкова справа № 212/2010 щодо майна ОСОБА_5, який помер 14.04.2010 року, і позивачка є єдиним спадкоємцем за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкове майно після смерті чоловіка складається із земельної ділянки площею 6,45 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області й належала ОСОБА_5, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії I-ПЛ № 000867, виданого ОСОБА_2 селищною радою Полтавської області 11.01.2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 541.

Відповідно до листа за № 104/169-17, наданого відділом у Котелевському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області 25.05.2018 року, за результатами розгляду нотаріального запиту № 454/02-14 від 23.05.2018 року щодо надання Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, було повідомлено, що земельна ділянка площею 6,45 га, що знаходиться на території ОСОБА_2 селищної ради Котелевського району Полтавської області й до дня смерті належала ОСОБА_5 до Національної кадастрової системи не занесена, тому потрібно проводити дії з Державної реєстрації земельної ділянки.

Згідно з ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної або комунальної власності або уповноваженої ними особи.

Відповідно до п. 115 постанови КМУ «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17.10.2012 року державна реєстрація земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації за заявою власників.

Інших законодавчих нормативних актів щодо проведення державної реєстрації земельних ділянок на даний час не передбачено, а тому Відділ був позбавлений можливості надати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

У звязку з вищевикладеним, державний нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, оскільки нею не надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 482/02-31 від 30.05.2018 року.

Відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей щодо належності на праві власності земельної ділянки спадкодавцеві, присвоєння їй кадастрового номера, позбавляє позивачку можливості, як спадкоємця, отримати у спадщину вказане спадкове майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадщину.

Згідно з п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Згідно з ч.9 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів:- на право колективної власності на землю;- на право приватної власності на землю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки.

Враховуючи вищевикладене, оскільки ОСОБА_5 за свого життя отримав у приватну власність земельну ділянку з додержанням відповідно до діючого на той час законодавства документу, що посвідчує право власності на нерухоме майно, а тому відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей щодо даної земельної ділянки не може слугувати підставою для позбавлення позивачки, як його спадкоємиці за законом, права щодо оформлення своїх спадкових прав на цю землю в судовому порядку.

Крім того, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії I-ПЛ № 000867, виданого ОСОБА_2 селищною радою Полтавської області 11.01.2000 року, вказано цільове призначення земельної ділянки для сільськогосподарського використання.

Натомість, відповідно до ст. 48 Земельного кодексу України N 561-XII, що діяв на момент видачі державного акт було передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність і надаються у користування громадянам, радгоспам, колективним та іншим сільськогосподарським підприємствам і організаціям - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Тобто, при виготовлені державного акту у 2000 році було помилково ототожнено поняття "землі сільськогосподарського призначення" та "землі сільськогосподарського використання".

Відповідно до п. а) ч.1 ст. 19 Земельного кодексу України ( в редакції, що діє на сьогодні) однією з категорією поділу земель України за їх основним цільовим призначенням є землі сільськогосподарського призначення.

Згідно з п. б ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України ( в редакції, що діє на сьогодні) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 264-268, 354 ЦПК України, ст.ст. 328, 392 ЦК України, ст. 81 Земельного кодексу України, Законом України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 6,45 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області, й належала ОСОБА_5, який помер 14 квітня 2010 року, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії I-ПЛ № 000867, виданого ОСОБА_2 селищною радою Полтавської області 11.01.2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 541.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги у 30-ти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя