Справа № 524/5157/18
Провадження № 2/524/2001/18
29.11.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі:
головуючого судді - Кривич Ж.О.,
секретаря судового засідання Коваль Т.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про позбавлення права користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку особи за місцем реєстрації,-
У червні 2018 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про позбавлення права користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку особи за місцем реєстрації.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що він є власником будинку № 31 по вул. Данила Галицького, 31, в місті Кременчуці, Полтавської області. За вказаною вище адресою також зареєстровані ОСОБА_2 (колишня дружина), ОСОБА_3 (донька) та ОСОБА_4 (донька). Відповідачі не проживають у вказаному будинку з 2001 року та 2016 року. Особистих речей відповідачів у будинку немає, відповідачі жодним чином не піклуються про утримання житлового приміщення, платежів не сплачують.
Позивач просить суд задовольнити позов та визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування, житловим приміщенням, а саме: будинком по вул. Данила Галицького, 31, в місті Кременчуці, Полтавської області.
Позивач позов підтримав, просив задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, про дату розгляду повідомлялися належним чином, відзив на позов суду не направили.
Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Керуючись ст. 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи.
Ухвалою судді від 23.07.2018 року у справі відкрито провадження.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 16.11.1979 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2250, ОСОБА_3 (прізвище змінено на «Гулак» на підставі свідоцтва про переміну прізвища серії І-КЕ № 004566 від 17.11.2004 року) ОСОБА_5 являється власником житлового будинку з господарчими будівлями № 31 по вул. Данила Галицького (колишня вул. Комінтерна) у місті Кременчуці, Полтавської області.
У вказаному будинку, окрім позивача, залишилося зареєстрованим місце проживання його колишньої дружини та доньок: ОСОБА_2 (колишня дружина), ОСОБА_3 (донька) та ОСОБА_4 (донька).
Відповідачі не проживають у будинку без поважних причин: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2001 року, ОСОБА_4 з 2016 року.
На теперішній час відповідачі за вказаною адресою не проживають, не несуть інших витрат по утриманню квартири, їхніх особистих речей у помешканні не має. Відповідачі виїхали на постійне місце проживання до іншого помешкання, де на даний час і проживають.
Факт непроживання ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вищевказаному помешканні з 2001 та 2016 року відповідно, по теперішній час підтверджується актом про непроживання ТОВ «Житлорембудсервіс» за № 432 М від 21.06.2018 року.
В судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (сусіди) підтвердили, що відповідачі не проживають з позивачем протягом тривалого часу.
Внаслідок реєстрації місця проживання відповідачів, порушені права позивача як власника будинку.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду.
Статтею 41 Конституції України , статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а відповідно ч. 2 ст. 405 цього Кодексу член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сімї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Суд, аналізуючи отримані докази та вказані норми законодавчих актів, приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування спірним житловим приміщенням, не проживаючи в ньому понад один рік, без поважних причин.
При цьому, суд враховує, що відповідачі, продовжуючи бути зареєстрованими у спірному житловому приміщенні, фактично чинять перешкоди власнику цього приміщення, оскільки нарахування вартості житловокомунальних послуг здійснюється з урахуванням кількості зареєстрованих осіб.
Згідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Позивач у позовній заяві не наполягає на стягненні з відповідачів понесених ним судових витрат.
Відповідно до ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1, адреса реєстрації: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Данила Галицького, 31), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_2, адреса реєстрації: Полтавська обл., м. Кременчук, пров. вул. Данила Галицького, 31) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_3, адреса реєстрації: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Данила Галицького, 31) такими, що втратили право користування, житловим приміщенням, а саме: будинком по вул. Данила Галицького, 31, в місті Кременчуці Полтавської області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Автозаводський районний суд м. Кременчука.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя