ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/6189/18
Провадження № 22-ц/4820/162/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Ярмолюка О.І.

секретар судового засідання - Кошельник В.М.

за участю: представника апелянта - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/6189/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 липня 2018 року (суддя Карплюк О.І.) у справі за позовом ОСОБА_6 до Лісогринівецької сільської ради Хмельницького району, ОСОБА_7, третьої особи без самостійних вимог Хмельницької районної державної адміністрації про визнання незаконними та скасування рішень,

встановив:

Позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом та просив визнати незаконними та скасувати рішення Лісогринівецької сільської ради від 30 жовтня 2015 року №117 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі», яким надано ОСОБА_7 у власність земельну ділянку площею 0,10 га, що знаходиться в с.Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області, та рішення державного реєстратора реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_7 від 31 травня 2016 року за індексним номером 29827575.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації від 24 жовтня 2012 року №2092/2012-р його дружині ОСОБА_8 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів території Лісогринівецької сільської ради. На підставі вказаного розпорядження ПП «Діоріт Плюс 1» було розроблено та виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У зв'язку із зміною меж населеного пункту с. Лісові Гринівці спірна земельна ділянка ввійшла в межі села Лісові Гринівці. Однак, за життя вона не завершила процедуру приватизації спірної земельної ділянки. Тому, позивач, як _____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Карплюк О.І.

Доповідач - Спірідонова Т.В. Категорія: 59

спадкоємець, має право звернутися до органів місцевого самоврядування для завершення процедури приватизації земельної ділянки. Однак, вищевказана земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_7, а 25.05.2016 року державним реєстратором реєстраційної служби Євграфовим О.С. проведена державна реєстрація права власності за ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,10 га, що розташована на території Лісогринівецької сільської ради, та якій присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1. Підставою для реєстрації права власності на спірну земельну ділянку стало рішення Лісогринівецької сільської ради №117 від 30.10.2015 року. Земельна ділянка була надана ОСОБА_7 сільською радою безпідставно, чим порушено право позивача на продовження приватизації земельної ділянки.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Однак, ОСОБА_8 право власності на спірну земельну ділянку не оформила.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначив, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в натурі був виготовлений до смерті ОСОБА_8, окрім одержання свідоцтва про право власності на землю. Тому, процедура приватизації земельної ділянки вважається такою, що розпочалась. Оскільки спадкодавець розпочала процедуру приватизації земельної ділянки, ОСОБА_6, як спадкоємець, має право звернутися до органів місцевого самоврядування для завершення процедури приватизації.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_6 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав. Також, пояснив, що спірна земельна ділянка у користуванні ОСОБА_8 не перебувала, об'єкти нерухомості на ній відсутні.

Представник відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_5, заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні. Посилається на те, що ОСОБА_8 не набула права власності на спірну земельну ділянку, а тому права позивача передачею у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_7 не порушуються.

Представник відповідача - Лісогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області та представник третьої особи без самостійних вимог - Хмельницької районної державної адміністрації, повідомлені належним чином про час і місце слухання справи, у судове засідання не з'явилися.

Заслухавши учасників справи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації №2029/2012-р від 24 жовтня 2012 року ОСОБА_8 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів території Лісогринівецької сільської ради та визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки повинен бути поданий на затвердження в райдержадміністрацію протягом одного року.

На підставі вищевказаного розпорядження ліцензованою організацією ПП «Діоріт Плюс 1» було розроблено та виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

10 липня 2013 року управлінням Держземагентства у Хмельницькому районі на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки включено до Державного земельного кадастру відомості про земельну ділянку площею 0,10 га для ведення особистого селянського господарства та присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла, спадкоємцем після смерті якої є позивач ОСОБА_6, що підтверджується довідкою Першої Хмельницької державної нотаріальної контори від 12.09.2017 року.

Рішенням 40-ої сесії Лісовогринівецької сільської ради 6-го скликання №140 від 30 жовтня 2015 року №117 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки площею 0,1000 га із земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області та передано у власність ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,10га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Хмельницької міської ради Євграфова О.С. від 31 травня 2016 року за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована у с.Лісові Гринівці Хмельницького району.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи і не заперечуються сторонами.

Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

За приписами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або в користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За змістом ч.1, п.«в» ч.3 ст.116 ЗК України громадяни мають право на безоплатне одержання земельних ділянок у власність із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом, а також у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Частинами 6-9 ст.118 ЗК України визначено процедуру одержання земельних ділянок у власність із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, яка передбачає подання заяви громадянином до органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, надання відповідним органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування такого дозволу, погодження проекту землеустрою та його державна експертиза (в разі необхідності), реєстрація земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність.

На підставі ст.186-1 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 4, 5, 7, 9, 10 ст.79-1 ЗК України (в редакції на час формування земельної ділянки) формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Вимоги щодо розробки, погодження і затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначені ст.50 Закону України «Про землеустрій».

Згідно з ч.1 і ч.3 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

З наведених норм можна зробити висновок, що набуття особами права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно - починаючи з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проекту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність або користування.

Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом.

Визнання протиправним і скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третьою особою є захистом прав позивача на земельну ділянку від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Вказані правові позиції висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 березня 2018 року в справі № 526/233/16-ц, від 04 вересня 2018 року в справі № 823/2042/16.

Твердження апелянта про те, що він, як спадкоємець, має право завершити процедуру приватизації спірної земельної ділянки не заслуговує на увагу, оскільки саме по собі надання ОСОБА_8 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не тягне за собою юридичних наслідків, а є лише етапом у процесі передачі земельної ділянки у власність, реалізація якого може бути здійснена лише після затвердження відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, розробленої документації із землеустрою.

Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки за життя спадкодавець ОСОБА_8 не оформила право власності на спірну земельну ділянку. Оскільки вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_7 є похідними від задоволення позовних вимог про скасування рішення сільської ради про надання у власність земельнох ділянки підстав для задоволення позову в цій частині також не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 грудня 2018 року.

Судді Т.В. Спірідонова

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк