Справа № 301/1002/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" червня 2018 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Даруда І. А., при секретарі Сатін Н.М., за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Іршава цивільну справу за позовомОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином, посилаючись на те, що ухвалою Іршавського районного суду від 28 серпня 2017 року закрито кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КК України з підстав передбачених п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відмовою потерпілого від обвинувачення. Внаслідок вказаних протиправних дій спричинених ОСОБА_2, як потерпілому по кримінальному провадженню, було завдано майнову шкоду у розмірі 2143,14 гривень на придбання медикаментів та проходження магнітно-резонансної томографії, яка відповідачем не відшкодована. Крім матеріальної шкоди йому було завдано і моральну шкоду неправомірними діями відповідача, яка полягає в душевних хвилюваннях в зв'язку з протиправними діями відносно нього, як потерпілого від спричинення йому тілесних ушкоджень. Завдану йому матеріальну шкоду він оцінює у 15000,00 гривень, тому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь 2143,14 гривень матеріальної шкоди та 15000,00 гривень моральної шкоди.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, з мотивів викладених в такому, просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому заіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні такого.

Заслухавши почснення представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, з слідуючих підстав:

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що ухвалою Іршавського районного суду від 28 серпня 2017 року закрито кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КК України з підстав передбачених п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відмовою потерпілого від обвинувачення (а.с.3).

Згідно ст. 3 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПКпередбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК одними зі способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

Встановленим судом обставинам, відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із відшкодуванням шкоди, які регулюються Цивільним Кодексом України.

Так, ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Так, позивач зазначив, що саме вчиненням кримінального правопорушення відповідачем йому було завдано матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на придбання медикаментів та проходження магнітно-резонансної томографії, що становило 2143 гривень 14 копійок.

З матеріалів справи вбачається, що ліки за квитанціями (а.с.4-7) позивач придбала в період з 18.07 по 20.07 2017 року, проте з матеріалів справи та доказів, які додав до позову позивач навіть не можливо встановити коли саме позивачу були нанесені тілесні ушкодження.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_2 завданої матеріальної шкоди, у розмірі 2143, 14 гривень, яка складає загальну вартість придбання лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Пунктом третім частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, як юридичний факт, є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1ст. 1167 ЦК України).

На підставі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України).

За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

П.18 Постанови Пленуму передбачено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з'ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди,

Тобто, умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Позивач посилався на те, що відповідачем йому були завдані певні моральні та фізичні страждання, що виразилися в душевних переживаннях, у результаті заподіяних тілесних ушкоджень.

Між тим, суд не приймає до уваги такі твердження позивача як підставу позову, оскільки: відсутні будь-які докази того, що саме діями відповідача йому були спричинені душевні моральні та фізичні страждання.

Крім того, вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 15000,000 гривень не містять жодного обґрунтування саме такого розміру завданої моральної шкоди.

У звязку із вищевикладеним суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 15000,00 гривень у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи , ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 28 серпня 2017 року (а.с.3) кримінальне провадження по обвинуваченшю ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.122 КК України закрито у зв"язку з відмовою потерпілого від обвинувачення ,а отже потерпілий ОСОБА_3 відмовився в суд від доведення вини ОСОБА_2 , тому не досліджувалися докази по доведенню вини обвинуваченого та встановленню причинно наслідкового зв"язку між діями ОСОБА_2 та заподіяння шкоди потерпілому ОСОБА_3 , а інших доказів потерпілий суду не надав , тому в супереч вимогам ст.1166, ст.1167 , ст.1177 ЦК України відсутні правові підстави для стягнення шкоди , заподіяної злочином .

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 23, 1166, 1177 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд,-

Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Закарпатської області через Іршавський районний суд Закарпатської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Повний текст рішення суду складено 22 червня 2018 року.

Суддя: І. А. Даруда