Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 641/10276/16-ц

провадження № 61-12524св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_5 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08 лютого 2017 року у складі судді Колодяжної І. М. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Довгаль А. П., Коваленко І. П., Костенко Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про витребування у відповідача квартиру АДРЕСА_4 та визнати за ним право власності на 1/6 частину цієї квартири.

Позов мотивовано тим, що його батьками - подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_6 під час шлюбу набута у власність кооперативна квартира АДРЕСА_1, яка була їх спільною сумісною власністю. Його мати ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, внаслідок чого відкрилась спадщина на 1/2 частку вищевказаної квартири. Спадкоємцями першої черги за законом є: позивач - її син ОСОБА_1, батько ОСОБА_4 та брат ОСОБА_3 На момент смерті спадкодавця останні проживали і були зареєстрованими разом з ОСОБА_6 за вказаною адресою. Позивач у шестимісячний строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері, але по теперішній час не отримав свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частину спірної квартири. 21 грудня 2006 року його батько ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на спірну квартиру на підставі рішення виконавчого комітету Комінтернівської районної в місті Харкові ради № 307-89, а 16 травня 2012року відчужив квартиру ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу. Однак, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 19 травня 2014 року було визнано недійсними вищеназвані - свідоцтво про право власності на квартиру від 21 грудня 2006 року та договір купівлі-продажу квартири від 16 травня 2012 року. Позивач зазначає, що він, як спадкоємець, який прийняв спадщину, своєї згоди на продаж квартири не надавав, отже ОСОБА_4 не мав права на її відчуження. Позивач вважає, що спірна квартира в цілому повинна бути витребувана із незаконного володіння відповідача ОСОБА_2

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем неправильно визначено процесуальне положення ОСОБА_4 та ОСОБА_3, оскільки їх як інших спадкоємців не було залучено до участі у справі в якості відповідачів, отже законних підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/6 частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 у суду не було. Інші позовні вимоги, а саме про витребування майна з чужого незаконного володіння є похідними від попередніх вимог - про визнання права власності, тому ці вимоги заявлено передчасно.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 квітня 2017 року рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08 лютого 2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

У травні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 квітня 2017 року, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що розглядаючи справу, суд першої інстанції не вирішив питання про склад осіб, які мають брати участь у справі, та не надав належної оцінки тому, що процесуальні права та процесуальні обов'язки відповідача та третьої особи є різними. Позивач не набув право власності на частину спадкового майна, а відповідно до статті 387 ЦК України лише власник майна має право на його витребування.

Крім того, суд першої та апеляційної інстанцій не врахували правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-164цс12 та статтю 392 ЦК України, оскільки у разі неможливості подання спадкоємцем нотаріусу правовстановлюючого документу, що спричиняє неможливість видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, в такого спадкоємця виникає потреба на підставі статті 392 ЦК України захистити своє суб'єктивне документально непідтверджене право власності на успадковане нерухоме майно, яке за законом спадкоємцю не належить із часу відкриття спадщини, але документальне підтвердження набутого права власності відсутнє і одержати його в позасудовий спосіб неможливо.

У серпні 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

28 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення першої інстанції та ухвала апеляційного суду не відповідають.

Встановлено, що спірна квартира на праві спільної сумісної власності належала батькам ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла матір ОСОБА_1, після смерті якої відкрилась спадщина на ? частку спірної квартири.

ОСОБА_4 (чоловік ОСОБА_6.) та ОСОБА_3 (син ОСОБА_6) є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6

06 жовтня 2006 року позивач звернувся до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але свідоцтво про право на спадщину не отримав.

16 травня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О. А. № 868, відповідно до якого ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2.

19 травня 2014 року було ухвалено рішення апеляційного суду Харківської області про визнання недійсними свідоцтво про право власності на нерухоме майно, виданого ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Комінтернівської районної в місті Харкові ради за № 307-89 від 21 грудня 2006 року та договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 16 травня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О. А. за реєстровим № 868, яке набрало законної сили і є чинним.

Після ухвалення рішення позивач ОСОБА_1 не звертався до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частини спірної квартири.

Відповідно до відповіді Сьомої Харківської державної нотаріальної контори № 656/02/14 від 09 березня 2017 року свідоцтво про право на спадщину позивачу видати неможливо в зв'язку з тим, що ним не надано до нотаріальної контори документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди дійшли висновку про те, що позивачем неправильно визначено процесуальне положення ОСОБА_4 та ОСОБА_3, оскільки їх як інших спадкоємців не було залучено до участі у справі в якості відповідачів. Законних підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/6 частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 у суду не було. А позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння є похідними від вимог про визнання права власності.

ОСОБА_2 є неналежним відповідачем стосовно заявлених позивачем вимог про визнання за ним права власності на частину квартиру, оскільки не має жодного відношення до питань спадкування спірної квартири.

Однак з таким висновком погодитись неможливо.

Судами встановлено,що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами про визнання права власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та про витребування цієї квартири в цілому із чужого незаконного володіння ОСОБА_2

При цьому відповідачем по справі визначено ОСОБА_2, а процесуальне положення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зазначено як - треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій) суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 33 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій) суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до частини п'ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У зв'язку з цим, висновок судів попередніх інстанцій про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про витребування квартири з чужого незаконного володіння у зв'язку з відсутністю свідоцтва про право на спадщину за законом не відповідають нормам закону.

Отже, вирішуючи спір на підставі ЦПК України 2004 року, суд першої інстанції усупереч вищевказаних положень норм процесуального права не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та не встановив повно фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, враховуючи предмет і підстави поданого позову, а також характер спірних правовідносин, не надав належну оцінку усім наявним у справі докази. Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на ці недоліки, не застосував норми матеріального права, які мали бути застосовані, а тому оскаржувані рішення підлягають скасуванню.

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Виходячи з викладеного, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 квітня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані судові рішення втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель В. М. Коротун
В. П. Курило