Справа № 226/2391/17
Провадження №2/226/140/2018
РІШЕННЯ

іменем України

заочне

06.04.2018 місто Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Салькової В.С.,

за участю секретарів судового засідання Попенко І.І., Трифонової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем вони перебували у шлюбі з 25.04.1987, 17.07.2001 шлюб між ними розірвано. Фактично шлюбні відносини припинені між ними з січня 1997 року.

23.06.1998 вона за особисті кошти придбала квартиру №27 в будинку №6 мікрорайону Світлого в м. Мирнограді.

Наразі вона вирішила провести відчуження квартири, однак нотаріусом запропоновано їй надати нотаріальну згоду колишнього чоловіка на укладення правочину. Відповідач зі свого боку відмовився від такої згоди, що змушує її звернутися до суду.

З 2000 року між нею та відповідачем виник спір щодо права користування квартирою, яка була надана ОСОБА_3 та членам його сім'ї, та в якій він мешкає досі. Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 01.12.2015 спір між ними був врегульований мировою угодою. За угодою ОСОБА_2 зобовязався шляхом поступки не претендувати та не звертатися до суду з вимогами про визнання права власності на придбану нею квартиру №27 в будинку №6 мікрорайону Світлого в м. Мирнограді, а також в разі виконання нею вимог щодо зняття з реєстрації визнати за нею право власності на вищезазначену квартиру. Оскільки в мировій угоді зазначено, що він зобовязується визнати, а не визнає її право, вона не має змоги реалізувати своє право власності.

Просить суд визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру №27 в будинку №6 мікрорайону Світлого в м. Мирнограді.

В судове засідання позивач не зявилась, надала суду заяву, якою просила справу розглядати без її участі, на задоволенні позову наполягала. Така ж сама заява подана суду представником позивача ОСОБА_4, крім того в заяві представника зазначено про згоду на ухвалення судом у справі заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав.

Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №0 від 30.10.2017, між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 25.04.1987 було зареєстровано шлюб, актовий запис №4, який було розірвано 17.07.2001, актовий запис №156 (а.с.4).

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 23.06.1998, посвідченого державним нотаріусом Димитрівської державної нотаріальної контори та зареєстрованого у реєстрі під №1194, 23.06.1998 позивач ОСОБА_1 придбала квартиру №27 в будинку №6 мікрорайону Світлого в м. Димитрові (нині м. Мирноград). На квартиру на ім'я ОСОБА_1 Димитровським БТІ 26.06.1998 видане реєстраційне посвідчення, також видано технічний паспорт (а.с.6-8).

Отже, вбачається, що спірна квартира придбана позивачем ОСОБА_1 в період перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 16.12.2015 у справі №6-2641цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

За положеннями п.4 ст.81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 01.12.2015 справі №226/2362/15-ц, яка набрала законної сили 08.12.2015, визнана мирова угода, укладена між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, і, зокрема, ОСОБА_2 зобовязався в разі добровільного зняття ОСОБА_1 з реєстраційного обліку за адресою: м. Димитров, м-н Східний, 16/37, визнати право власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою: м. Димитров, м-н Світлий, 6/27 (а.с.11-12).

16.12.2015 місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

Таким чином, ОСОБА_1 виконана умова мирової угоди, однак реалізувати право власності на квартиру вона не може внаслідок відсутності згоди на це ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частина перша ст.321 ЦК України визначає непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги у справі і визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на спірну квартиру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10-13,82,263-265,280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, м. Покровськ, вул. Толстого, 144) до ОСОБА_2 (РНОКПП невідомий, м. Мирноград, м-н Східний, 16/37) про визнання майна особистою приватною власністю задовольнити.

Визнати квартиру №27 будинку №6 в мікрорайоні Світлому міста Мирнограда особистою приватною власністю ОСОБА_1.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Донецької області протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Повне рішення суду складене 06.04.2018.

Суддя: В.С. Салькова