Справа № 167/1153/17 Головуючий у 1 інстанції: Сіліч І.І.
Провадження № 22-ц/773/342/18 Категорія: 27 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів Здрилюк О.І., Киці С.І.,

з участю секретаря Вергуна Т.С.,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних втрат за час прострочення сплати боргу, трьох процентів річних від простроченої суми та моральної шкоди за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 24 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних втрат за час прострочення сплати боргу, трьох процентів річних від простроченої суми та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 16 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 27 липня 2015 року його позов до ОСОБА_4 про стягнення боргу задоволено повністю. Постановлено стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 40000 грн. боргу. Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 400 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу майнового паю недійсним відмовити.

Зазначає, що ОСОБА_4 повернув борг лише у 2017 році у ході примусового виконання судового рішення органами державної виконавчої служби, чим порушив вимоги ст. 1049 ЦК України та зобов'язання по укладеній розписці.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 41321,25 грн. інфляційних втрат за час прострочення сплати боргу, 5209 грн. - три проценти річних від простроченої суми платежу та 15000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 24 січня 2018 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4, жителя АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_3 три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобов'язання в сумі 2665,82 грн. та 28729,20 грн. інфляційних витрат, всього на суму 31395,02 грн. В решті позовних вимог відмовити. Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 640 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 24 січня 2018 року та постановити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 46530,25 грн., з яких 41321,25 грн. - індекс інфляції, 5209 грн. - три проценти річних від простроченої суми платежу.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала з підстав в ній зазначених.

Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду даної справи.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, розгляд справи провести за його відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору позики рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 16 червня 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 40000 грн. боргу. Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконав вказане рішення суду з відповідача на користь позивача стягнуто інфляційні втрати за час прострочення сплати боргу і три проценти річних від простроченої суми.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні моральної шкоди представником позивача ОСОБА_2 не оскаржується, тому згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Судом встановлено, що рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 16 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 27 липня 2015 року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу задоволено повністю. Постановлено стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 40000 грн. боргу. Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 400 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу майнового паю недійсним відмовлено (а.с. 12-16).

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 повернув борг лише у ході примусового виконання судового рішення органами державної виконавчої служби:

11800 грн. - 17 листопада 2016 року;

4000 грн - 29 листопада 2016 року;

24200 грн. - 28 лютого 2017 року.

Як встановлено ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як передбачено ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відзиві на позов в суді першої інстанції представник відповідача наголошував на застосуванні позовної давності (а.с. 52-55).

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про застосування строку позовної давності, який слід обчислювати за три роки до дня звернення з позовом в суд. Проте, взяв до уваги дату реєстрації заяви по вхідній кореспонденції в суді та не врахував положення ч. 2 ст. 255 ЦК України, згідно якої письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Отже, строк позовної давності слід відраховувати не з 15 вересня 2017 року, а 11 вересня 2017 року - дня здачі матеріалів позовної заяви на пошту (а.с. 18). Тому перебіг строку позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат за час прострочення сплати боргу, трьох процентів річних від простроченої суми розпочався з 11 вересня 2014 року.

Погашення боргу здійснювалося трьома платежами. Суд першої інстанції помилково взяв до уваги заборгованість за період з 30 листопада 2016 року по 28 лютого 2017 року в розмірі 4000 грн., хоча розмір заборгованості в цей період складав 24200 грн., що також призвело до неправильного визначення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Тому у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушенням норм матеріального права, відповідно до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції слід змінити в частині вимог про стягнення інфляційних втрат за час прострочення сплати боргу та трьох процентів річних від простроченої суми.

За період з 11 вересня 2014 року по 17 листопада 2016 року сума заборгованості становила 40000 грн. Розмір інфляційних втрат складає 28608 грн. (40000 грн. (сума боргу) х (171,52 % (сукупний індекс інфляції за прострочений період) - 100 %)), трьох процентів річних - 2623,56 грн. (3 % х 40000 грн. (сума боргу) х 798 (кількість днів прострочення)/365/100).

За період з 18 листопада 2016 року по 29 листопада 2016 року сума заборгованості становила 28200 грн. Розмір інфляційних втрат складає 0 грн., трьох процентів річних - 25,50 грн. (3 % х 28200 грн. (сума боргу) х 11 (кількість днів прострочення)/365/100).

За період з 30 листопада 2016 року по 28 лютого 2017 року сума заборгованості становила 24200 грн. Розмір інфляційних втрат складає 733,26 грн. (24200 грн. (сума боргу) х (103,03 % (сукупний індекс інфляції за прострочений період) - 100 %)), трьох процентів річних - 179,01 грн. (3 % х 24200 грн. (сума боргу) х 90 (кількість днів прострочення)/365/100)

Отже, до стягнення підлягає 2828,07 грн. (2623,56+25,50+179,01) - три проценти річних від простроченої суми та 29341,26 грн. (28608+733,26) грн. - інфляційні втрати за час прострочення сплати боргу.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про переривання перебігу строку позовної давності частковим погашенням боргу у 2014-2015 роках, а також зверненням у березні 2015 року до суду, оскільки такі дії стосувалися основної суми заборгованості, а не вимог про стягнення інфляційних втрат за час прострочення сплати боргу та трьох процентів річних від простроченої суми, які є предметом розгляду в даній цивільній справі та щодо яких застосовано строк позовної давності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 960 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 141, 374, 376, 381-384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 24 січня 2018 року в даній справі в частині стягнення інфляційних втрат за час прострочення сплати боргу, трьох процентів річних від простроченої суми змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 2828 (дві тисячі вісімсот двадцять вісім) грн. 07 коп. - три проценти річних від простроченої суми та 29341 (двадцять дев'ять тисяч триста сорок одну) грн. 26 коп. - інфляційні втрати за час прострочення сплати боргу.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 960 (дев'ятсот шістдесят) грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 квітня 2018 року.

Головуючий

Судді