КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Миколаєць І.Ю.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3531/2018
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року Київській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.

Секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 лютого 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 19 червня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 101500,00 доларів США із сплатою 12,5 % з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 19 червня 2027 року.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 17 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 94 474,42 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного банку України (далі - НБУ) 2 099 166, 19 грн, яка складається з:

87 068,75 доларів США, що складає за курсом НБУ 1914353,35 грн - заборгованості за кредитом,

1516,29 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 33 338,19 грн - простроченої заборгованості за кредитом,

5457,12 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 119983,99 грн - заборгованості за процентами,

5397,49 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 118 672,92 грн - простроченої заборгованості за процентами та

2948,55 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 64 828,85 грн пені.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 94 474,42 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 2 099 166,19 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/9408/74/56924 від 19 червня 2007 року у розмірі 94 474,42 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 2 099 166, 19 грн, з якої 87068,75 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1914353,35 грн - заборгованість за кредитом, 1516,29 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 33 338,19 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 5457,12 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 119983,99 грн - заборгованість за процентами, 5397,49 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 118 672,92 грн - прострочена заборгованість за процентами та 2948,55 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 64 828,85 грн - пеня. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 жовтня 2016 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Постановою Верховного суду від 26 вересня 2018 року касаційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 13 жовтня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судове засідання сторони не з'явились. Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання в суді апеляційної інстанції, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які містяться у матеріалах справи (а.с. 234-235).

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 28 листопада 2018 року подав заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що довіреність, якою уповноважено його, ОСОБА_5 представляти інтереси ОСОБА_2 втратила чинність 036 листопада 2018 року, нову довіреність видано лише 27 листопада 2018 року, у зв'язку з чим у представника відповідача не було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи.

Враховуючи те, що справа розглядається судами з 2015 року, ОСОБА_5 бере участь у розгляді справи в інтересах відповідача з початку її розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів не може визнати причини неявки представника відповідача поважними та не вбачає необхідності відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 19 червня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №014/9408/756924 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у сумі 101 500 доларів США зі сплатою 12,5 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 19 червня 2027 року (а.с. 13-15).

На підтвердження факту укладення договору та наявності заборгованості банк надав копію кредитного договору, копію виписки за рахунком № 2213.0.3899 відповідача, копію додаткової угоди № 1 до кредитного договору, копію вимоги від 17 червня 2015 року та розрахунок заборгованості (а.с. 7-19).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Судом також встановлено, що всі додані до позовної заяви копії документів мають відмітку «електронний архів» та посвідчені позивачем.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України 2004 року (який був чинним на час розгляду справи в суді першої інстанції) передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а згідно із частиною другою статті 59 ЦПК України 2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Для правильного вирішення вказаної справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, з урахуванням встановлення судом першої інстанції укладення кредитного договору, для суду має першочергове значення з'ясування питання щодо порушення відповідачем умов кредитного договору, щодо погашення цієї заборгованості та розміру заборгованості.

Відповідно до пункту 1.8 Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих витрат за активними банківськими операціями, затвердженою Постановою Правління НБУ від 25 січня 2012 року № 23, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2012 року за № 231/20544 (далі - Положення) банк за кожним кредитом формує кредитну документацію (справу) боржника відповідно до вимог, визначених цим Положенням.

Пунктом 470 глави 2 Переліку документів, що утворюються в діяльності НБУ та банків України, із зазначенням строків зберігання, затвердженого постановою Правління НБУ від 08 грудня 2004 року № 601 (далі - Перелік) передбачено, що справи клієнтів (договори, зобов'язання, листи) про одержання кредитів, гарантій за кредитами підлягають зберіганню протягом 5 років після погашення кредиту.

Судом встановлено, що кредитна справа банку по вищезазначеному кредиту була знищена. На підтвердження вказаної обставини позивач надав суду акт №49 від 10 квітня 2018 року про вилучення та знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду (а.с. 76-78).

Статтями 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

На підтвердження позовних вимог банк надав суду копії таких документів: кредитний договір від 19 червня 2007 року; розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 17 липня 2015 року; додаткову угоду №1 до кредитного договору; належним чином завірену копію виписку за рахунком про видачу ОСОБА_2 коштів за кредитним договором у розмірі 101500,00 доларів США; розпорядження операційному відділу №96-05/11/6117 від 19 червня 2007 року щодо оформлення видаткового валютного ордеру на видачу готівки у розмірі 101500,00 доларів США; платіжний календар; вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором від 17 червня 2015 року № 114-0000/15-35558, яку ОСОБА_2 отримав 14 липня 2015 року.

Як видно з матеріалів справи, під час розгляду справи у суді першої інстанції, 25 січня 2016 року представник відповідача - ОСОБА_5 подав до суду зустрічний позов про захист прав споживачів та визнання кредитного договору частково недійсним, а саме пункту 10.1 кредитного договору (а. с. 55), у якому не заперечував факту укладення кредитного договору та отримання ОСОБА_2 кредитних коштів.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року об'єднано в одне провадження для спільного розгляду позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та позов ОСОБА_2 до ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» про визнання пункту кредитного договору недійсним.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року роз'єднано позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання пункту кредитного договору недійсним у самостійні провадження. Продовжено розгляд справи за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року позов ОСОБА_2 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору частково недійсним залишено без розгляду.

Судом також встановлено, що відповідач частково погасив кредитну заборгованість, чим підтвердив наявність зазначених грошових зобов'язань.

При цьому відповідачем, відповідно до вимог частини першої статті 60 ЦПК України від 2004 року, не було надано жодних доказів на підтвердження погашення кредитної заборгованості в повному обсязі та неправильності нарахування такої заборгованості банком, а сам по собі факт знищення кредитної документації (справи), за умови визнання відповідачем факту укладення кредитного договору, не спростовує наявність кредитної заборгованості та не є підставою для відмови у позові.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не заперечував факту отримання ним кредитних коштів і частково виконував умови кредитного договору, наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором не спростований відповідачем згідно вимог частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року, а сам по собі факт знищення кредитної документації (справи), за вказаних вище обставин, не спростовує наявність кредитної заборгованості.

Враховуючи ту обставину, що наявність договірних відносин між банком та відповідачем та порушення останнім умов договору встановлені на підставі наявних у матеріалах справи доказів та не заперечувалися сторонами, а також те, що відповідач не спростував розрахунок заборгованості, наданий позивачем, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Твердження апелянта щодо недоведеності факту отримання відповідачем коштів за кредитним договором та, відповідно, необґрунтованості вимоги щодо їх повернення, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування судового рішення

Відповідно до ст. 367 ЦПК України перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про задоволення позову, підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 лютого 2016 року залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 05 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді