АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/4690/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня2018 року місто Київ

справа № 753/6400/17

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва Репецького Сергія Васильовича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 квітня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Коренюк А.М., у справі за позовом Київської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Київської міської ради до громадської організації «Спортивний клуб веслування міста Києва», ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Демяненко Тетяна Миколаївна про визнання недійсним договору іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року Київська місцева прокуратура №2, яка діє в інтересах держави в особі Київської міської радизвернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до відповідачів, в якому просила визнати недійсним договір іпотеки, укладений між ОСОБА_4 та громадською організацією «Спортивний клуб веслування міста Києва», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Демяненко Т.М. за №1302.

В мотивування вимог посилалася на те, що оскільки Київська міська рада рішень про передачу у приватну власність вказаної земельної ділянки громадянам не приймала, документи, що посвідчують право власності в Департаменті земельних ресурсів Київської міської ради не зареєстровані, а тому договір іпотеки №1302 від 15.12.2016 року було укладено з порушенням вимог чинного законодавства та на підставі ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України він має бути визнаний недійсним, оскільки громадська організація «Спортивний клуб веслування міста Києва» не була законним власником спірної земельної ділянки, а тому не мала права на її розпорядження шляхом передачі в іпотеку ОСОБА_4

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03.04.2018 року у задоволенні позову Київської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Київської міської ради відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції заступник прокурора міста Києва Репецький С.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що рішення суду першої інстанції ухвалено із незастосуванням положень ст.ст.15, 203, 215 ЦК України, ст.9 ЗК України, ст.ст.1, 5 Закону України «Про іпотеку», з порушенням ст.ст.76-80, 235, 263, 264 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі».

Зазначав, що суд при розгляді даної справи не врахував, що предметом розгляду господарського суду у справах №910/3514/17 (рішення від 13.11.2017 року) та №910/3513/17 (рішення від 17.11.2017 року) є витребування земельних ділянок, які не стосуються спірних правовідносин та не впливають на вирішення вказаного цивільного спору. Рішення господарського суду від 13.11.2017 року у справі №910/3514/17 прокуратурою міста Києва оскаржено в апеляційному порядку, а рішення суду від 17.11.2017 року у справі №910/3513/17 у касаційному порядку. Вказані справи судами не розглянуто та остаточні рішення не прийняті.

Посилався на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення, судом не взято до уваги, що в провадженні господарського суд міста Києва перебуває справа №910/3586/17 за позовом Київської місцевої прокуратури №2 про витребування земельної ділянки площею 0,1 га по АДРЕСА_1 на користь територіальної громади міста Києва, у зв'язку із її незаконним вибуттям з володіння територіальної громади. Вказана справа не розглянута. А відтак, суд дійшов передчасного висновку щодо невірно обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Вказував, що всупереч вимогам ст.235 ЦПК України судом не надано оцінки доказам, наявних в матеріалах справи, а саме того що Київською міською радою рішення про передачу вказаної земельної ділянки у власність фізичним або юридичним особам не приймалось, а тому громадська організація «Спортивний клуб веслування міста Києва» не була дійсним власником земельної ділянки та не мала права розпоряджатися нею, зокрема, укладати оспорюваний договір.

В поданому на апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва Репецького С.В. відзиві представник відповідача громадської організації «Спортивний клуб веслування міста Києва» - ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на їх безпідставність. Вказував, що оскільки свідоцтво про право власності ОСОБА_7, договори купівлі-продажу земельної ділянки від 23.01.2015 року та від 15.09.2016 pоку, за якими спірна земельна ділянка була відчужена на користь ОСОБА_8 та громадської організації «Спортивний клуб веслування міста Києва» в судовому порядку недійсними не визнавалися, тому згідно з ст.328 ЦК України право власності ОСОБА_7, ОСОБА_8 та громадської організації «Спортивний клуб веслування міста Києва» вважається набутими правомірно, відтак підстави, передбачені ст.ст.203, 215 ЦК України для визнання недійсним договору іпотеки відсутні.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XIIПрикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник Прокуратури міста Києвата Київської міської ради апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача громадської організації «Спортивний клуб веслування міста Києва» проти апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції у справі залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_1 та третя особа у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Колегія суддів вважає за можливе розглядатисправу у відсутності осіб, які не з'явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права, оскільки ним не оспорюється право набуття права власності на спірну земельну ділянку первинним власником ОСОБА_7, рішення суду про визнання такого правочину (набуття права власності на спірне майно) недійсним немає, а тому правові підстави для визнання договору іпотеки недійсним відсутні.

Колегія суддів погоджується з вказаний висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 55 Конституції України закріплює право кожної особи на судовий захист. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч.4 ст.56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Зазначені норми Закону України «Про прокуратуру» та ЦПК України визначають, що прокурор, реалізуючи конституційну функцію представництва інтересів держави в суді, має право звертатись до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, обґрунтувавши при цьому в чому полягає порушення інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною 5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Як вбачається з матеріалів справи, Київською місцевою прокуратурою №2 здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000185 за ч.1 ст.358 КК України щодофакту незаконної передачі в іпотеку комунального майна, а саме: земельної ділянки площею 0,1 га, яка розташована на території АДРЕСА_1.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру ІпотекеРе, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, що відповідно до свідоцтва про право власності (індексний номер 20771356), зареєстрованого 22.04.2014 державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Саченко М.М., ОСОБА_7 набула право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, що розташована на території АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.01.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазуром Р.М., ОСОБА_7 продала та передала вказану земельну ділянку ОСОБА_8

У свою чергу ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем'яненко Т.М. продала та передала громадській організації «Спортивний клуб веслування міста Києва» вказану земельну ділянку.

На підставі вказаного договору купівлі-продажу та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідний запис про право власності на спірну земельну ділянку за громадською організацією «Спортивний клуб веслування міста Києва».

Відповідно до відомостей, які містяться в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру ІпотекеРе, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 21.02.2017 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 у якості забезпечення виконання договору позики укладено договір іпотеки №1302, посвідчений 15.12.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем'яненко Т.М., згідно якого іпотекодержателем є ОСОБА_4, а іпотекодавцем - громадська організація «Спортивний клуб веслування міста Києва».

У позовній заяві Київська місцева прокуратура №2 вказувала, що у матеріалах реєстраційної справи об'єкту нерухомості - земельної ділянки, розташованої на території АДРЕСА_1, наявня копія рішення Київської міської ради від 17.09.2009 року №272/2341, за яким земельну ділянку передано ОСОБА_7 у власність. Вказана копія рішення міститься у матеріалах даної справи (а.с.21-24).

З листа Київської міської ради від 25.01.2017 року вбачається, що на пленарних засіданням ради рішень щодо виділення ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,1 га, що розташованана території АДРЕСА_1 не приймалось.

Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради листом від 03.02.2017 року № повідомив Київську місцеву прокуратуру №2 про те, що за поданням Департаменту земельних ресурсів рішень про передачу у приватну власність вказаної земельної ділянки громадянам Київська міська рада не приймала, документи, що посвідчують право власності в Департаменті земельних ресурсів Київської міської ради не зареєстровані.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 16.04.2014 року свідоцтво про право власності на нерухоме майно підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності (індексний номер 20767466), зареєстрованого 22.04.2014 державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Саченко М.М., ОСОБА_7 набула право власності на земельну ділянку (кадастровий номер: НОМЕР_1) площею 0,1 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.02.2017 №80864943 право приватної власності ОСОБА_7 на спірну земельну ділянку було зареєстровано державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Таким чином, в матеріалах справи наявні докази реєстрації права власності ОСОБА_7 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.

Доказів визнання незаконною та скасування державної реєстрації та свідоцтва на право власності на нерухоме майно (земельну ділянку) ОСОБА_7 на спірну земельну ділянку матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 54 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов'язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін.

Згідно частини 1 статті 55 Закону України «Про нотаріат» угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Так, будучи власником спірної земельної ділянки, громадська організація «Спортивний клуб веслування міста Києва» у якості забезпечення виконання договору позики від 28.01.2011 року №2, укладеного між нею та ОСОБА_4 уклала договір іпотеки №1302, який був посвідчений 15.12.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем'яненко Т.М., предметом якого є земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).

Обов'язок доказування та подання доказів згідно з ст.81 ЦПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів.

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з роз'ясненнями наданими у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 кодексу, саме на момент вчинення правочину.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Однак, прокурором належними доказами не доведено: наявність підстав неправомірного вибуття спірної земельної ділянки від власника; прокурор вимоги про скасування державної реєстрації та визнання недійсним свідоцтва про право власності ОСОБА_7 на спірну земельну ділянку не заявлялися, доказів щодо недійсності договорів-купівлі продажу не надано, а відтак, враховуючи межі заявлених позовних вимог та відсутність вироку у кримінальній справі щодо підроблення рішення органу місцевого самоврядування про передачу спірної земельної ділянки ОСОБА_7, суд апеляційної інстанції погоджуючись із рішенням суду першої інстанції про недоведеність прокурором наявності правових підстав на час розгляду даної справи для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки.

Права позивача та інтереси держави у спірних правовідносинах відповідачами порушені не були.

Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при розгляді даної справи не врахував, що предметом розгляду господарського суду у справах №910/3514/17 (рішення від 13.11.2017 року) та №910/3513/17 (рішення від 17.11.2017 року) є витребування земельних ділянок, які не стосуються спірних правовідносин та не впливають на вирішення вказаного цивільного спору, а також те, що судом не взято до уваги, що в провадженні господарського суд міста Києва перебуває справа №910/3586/17 за позовом Київської місцевої прокуратури №2 про витребування спірної земельної ділянки на користь територіальної громади міста Києва, у зв'язку із її незаконним вибуттям з володіння територіальної громади, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані обставини не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Київська міська рада є титульним власником земельної ділянки, а ОСОБА_7 та інші набувачі не набули права власності на спірну ділянку колегія суддів відхиляє, оскільки правомірність набуття ОСОБА_7 та в подальшому громадською організацією «Спортивний клуб веслування міста Києва» права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 не спростована.

В апеляційній скарзі апелянтом не наведено доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні.

Доводи апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції положень ЦК України, ЗК України, ЦПК України колегія суддів відхиляє, оскільки судом до спірних правовідносин вірно застосовано норми матеріального права, порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи не було встановлено.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва Репецького Сергія Васильовича - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: