Справа № 296/9830/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" березня 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Драча Ю.І.,

за участю: секретаря судового засідання Івашко Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Корольовського відділу державної виконавчої служби м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, третя особа ПАТ КБ «Приватбанк» про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулася до суду з позовом до Корольовського відділу державної виконавчої служби м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в якому просить суд зняти арешт з нерухомого майна, що належить ОСОБА_1, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Корольовського відділу Державної виконавчої служби Житомирського МУЮ від 13.10.2010 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в провадженні Корольовського ВДВС м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області перебувало виконавче провадження за № 21880243 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в сумі 17729,25 грн. під час виконавчого провадження постановою державного виконавця від 13.10.2010 року було накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1.

28.11.2013 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Позивач також зазначила, що строк зберігання виконавчих проваджень становить три роки. Враховуючи, що знищено може бути лише закінчене виконавче провадження, за яким припиняється чинність арешту, постанова про накладення арешту та заборони на відчуження майна повинна бути скасована державним виконавцем. Однак, постанова не скасована. У звязку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила щодо позову. Зазначила, що виконавчий документ повернуто без виконання, виконавче провадження знищено за закінченням терміну зберігання, однак заборгованість позивача не погашена.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, вказав, що заборгованість з 2010 року позивачем не погашається та при зверненні до суду неправильно визначено відповідача, тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Корольовського ВДВС м. Житомира ГТУЮ у Житомирській області перебувало виконавче провадження № 21880243 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 17729,25 грн.

Постановою державного виконавця від 13.10.2010 року було накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1.

28.11.2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» - стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування.

З листа Корольовського ВДВС м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області № 16/7.20-40/25342 від 07.07.2017 року вбачається, що строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу виконавчої служби складає три роки, тому виконавче провадження знищене.

Згідно ч. 4 , 5 ст 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна ( коштів ) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника ( у тому числі від реалізації майна боржника ), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.24 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначив, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Отже, у справах про зняття арешту з майна належним відповідачем є не орган державної виконавчої служби, а боржник та особи, в інтересах якої накладено арешт.

Так, з матеріалів справи вбачається, що стягувачем є ПАТ КБ «Приватбанк», а боржником ОСОБА_1

Таким чином позивачем предявлено позов до неналежного відповідача.

Також, в судовому засіданні встановлено, що заборгованість позивачем погашена не була, тому суд не вбачає підстав для звільнення майна з-під арешту.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 259, 263, 264, 265, 268 ч. 4, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Корольовського відділу державної виконавчої служби м. Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, третя особа ПАТ КБ «Приватбанк» про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю. І. Драч