Апеляційний суд Житомирської області
Справа №282/1071/17 Головуючий у 1-й інст. Вальчук В. В.
Категорія 27 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 22 січня 2018 року під головуванням судді Вальчук В.В.

у цивільній справі №282/1071/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь борг в сумі 49 760,30 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 01.02.2017 року сторонами укладено договір позики, який було оформлено розпискою ОСОБА_3 За умовами договору відповідач отримала від нього 2655 доларів США, які зобов'язувалась повернути до 01.06.2017 року. На час звернення до суду ОСОБА_3 провела частковий розрахунок за борговим зобов'язанням, сплативши 755 доларів США.На час звернення до суду борг відповідачки становить 1 900 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 49 760,30 грн.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 22 січня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 борг у сумі 49 760,30 грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд не взяв до уваги тієї обставини, що сума в доларах за борговою розпискою відповідає сумі нестачі в гривнях за рішенням суду від 21.03.2017 року, яка виникла у магазині ФОП ОСОБА_5 Фактично кошти за розпискою їй ніхто не надавав.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 01 лютого 2017 року ОСОБА_3 написано розписку, за змістом якої остання отримала від ОСОБА_4 позику в сумі 2 655 доларів США, які зобов'язалась повернути до 01.06.2017 року (а.с.54). Власноручність написання розписки відповідачка не оспорює.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позика мала місце та борг підлягає поверненню.

При цьому судом враховано що згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дату отримання коштів.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

В даному випадку суд правильно вважав, що власноруч написана відповідачкою розписка є письмовою формою договору позики та містить всі істотні умови цього договору. Обставини, зазначені в тексті розписки, відповідачкою не спростовані.

За таких обставин суд обгрунтовано стягнув із відповідачки залишок заборгованості. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, оскільки зводяться до переоцінки доказів. Проте, будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів апеляційний суд не вбачає.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 22 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 04.04.2018 року.