Справа № 648/2750/17
Провадження № 2/648/282/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2018 року Білозерський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого судді: Сокирко Л.М.

секретаря судового засідання Онофрійчук Л.О.,

представника позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Білозерського районного суду Херсонської області в смт. Білозерка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Позивач 14 вересня 2017 року звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 4 лютого 2011 року, ОСОБА_3 отримав у ОСОБА_1 акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 300,00 грн. Разом з тим, скориставшись кредитними коштами, відповідач не виконує умови договору, вказані кошти, відсотки за користування ними та інші передбачені договором платежі, не повертає, у звязку з чим, станом на 9 серпня 2017 року, виникла заборгованість в сумі 30518 грн. 24 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 8887 грн. 94 коп., заборгованості по відсоткам 7866 грн. 96 коп., пені 11833 грн. 90 коп., а також штрафів: 500 грн. (фіксована складова), та 1429 грн. 44 коп. (процентна складова). На підставі ст.ст. 526, 530, 610-612, 629,651, 1054 ЦК України, просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 30518 грн. 24 коп. та судові витрати за сплачений судовий збір в сумі 1600 грн..

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що позов є безпідставним, оскільки позивачем не надано доказів, що при отриманні кредиту, його було ознайомлено з тарифами банку, умовами і правилами надання банківських послуг, про які зазначено в заяві позичальника. За таких обставин, наданий банком розрахунок заборгованості не знайшов свого підтвердження. Вимоги позивача про стягнення пені та штрафу за фактичне одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання зобовязання, не ґрунтується на законі та суперечать ст. 61 Конституції України. Крім того, зазначив, що розмір нарахованої пені за порушене зобовязання є несправедливим та непропорційно великим. Просив відмовити у позові.

Представник відповідача, крім того, просила застосувати позовну давність до пені, так як останній платіж відповідач зробив 4 травня 2016 року, перебіг строку позовної давності щодо даної вимоги почав відлік з 10 червня 2016 року, разом з цим, з позовом до суду банк звернувся лише 2 вересня 2017 року, тобто поза встановленим законом річним строком.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа зобовязана надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Суд встановив, що 4 лютого 2011 року між ОСОБА_1 акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, який складається з анкети-заяви, довідки про умови кредитування (ОСОБА_2), Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі Умов та Правил). На підставі вказаного договору, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку («Універсальна») в розмірі 300 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі: 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, за тратами здійсненими з 1 вересня 2014 року - 34,8%, за тратами здійсненими з 1 квітня 2015 року 43,2 %.

Пунктом 1.1.3.2.4 Умов та Правил передбачено, що банк має право в односторонньому порядку змінити тарифи (збільшити або зменшити розмір кредитного ліміту). Протягом строку кредитування відповідача, розмір кредитного ліміту збільшувався.

Відповідно до п. 1.1.2.1.7 Умов та Правил позичальник зобовязувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісію відповідно до умов договору.

З умов кредитування вбачається, що позичальник зобовязувався погашати заборгованість за кредитом щомісячними платежами у розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн., а з 1 квітня 2014 року - 5% від заборгованості, але не менше 100 грн.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідач скористався наданим кредитом, що підтверджується випискою рахунку відповідача за період з 2011 року по 2017 рік та в судовому засіданні відповідачем фактично не оспорюється, разом з цим, свої зобовязання за договором ОСОБА_3 не виконує, кредит та проценти банку не повертає.

На підтвердження наявності заборгованості за кредитом та його розміру, позивачем надано розрахунок заборгованості за весь період кредитування, який містить відомості, як щодо нарахованої заборгованості за кредитом, процентами, так і сплачених відповідачем коштів за зобовязанням. Станом на 9 серпня 2017 року заборгованість за кредитом становить 8887 грн. 94 коп., заборгованість по відсоткам 7866 грн. 96 коп.

Згідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч.1, 5-7 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст. 76 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Дослідженні в судовому засіданні письмові докази, надані банком, зокрема розрахунок заборгованості, виписка руху коштів на рахунку, суд вважає належними та допустимими, оскільки вказані докази підтверджують факт укладення кредитного договору між сторонами, використання відповідачем кредитних коштів та порушення ним взятих на себе зобовязань за договором. Відповідачем вказаний розрахунок заборгованості не спростовано.

За таких обставин, доводи відповідача, щодо недоведеності позовних вимог в частині заборгованості за кредитом та відтоками, суд вважає голослівними та безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання.

Кредитним договором, зокрема п. 2.1.7.6 Умов та правил, умовами кредитування (Тарифами) передбачено, що при порушенні боржником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбаченим договором, більше ніж на 30 днів, відповідач сплачує банку штраф 500 грн. + 5% від суми позову.

Крім того, сторони узгодили, що за несвоєчасне погашення заборгованості встановлюється пеня в розмірі 0,24% від суми заборгованості, за кожен день прострочення кредиту (п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил, умовами кредитування (Тарифами)).

Відповідач порушив умови договору щодо своєчасного виконання зобовязання за кредитом, що останнім і не оспорюється, у звязку з чим, йому нараховано пеню відповідно до умов договору в розмірі 11833 грн. та штраф: 500 грн. (фіксована складова), 1429 грн. 44 коп. (процентна складова).

Разом з цим, аналізуючи вище вказані умови договору, суд приходить до висновку, що позивач, заявляючи вимогу про стягнення штрафу та пені, просить застосувати до відповідача подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання - прострочення виконання грошового зобов'язання, що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, згідно з якими, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За таких обставин, в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача штрафу має бути відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Оскільки нарахована позивачем пеня в сумі 11833 грн. перевищує розмір збитків, суд, враховуючи такі засади цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність, а також тяжкий матеріальний стан відповідача, за заявою останнього та його представника, вважає можливим зменшити розмір нарахованої пені до 2000 грн.

Клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованих процентів задоволенню не підлягає, оскільки проценти сплачуються за користування кредитними коштами та не є неустойкою.

Також, не підлягає задоволенню клопотання представника відповідача щодо застосування позовної давності до вимоги про стягнення пені.

Відповідно до ст.ст.256, 257, п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Спеціальна позовна давність тривалістю в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч.1 ст. 261, ч.ч.1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Твердження представника відповідача про те, що останній платіж відповідачем було здійснено 4 травня 2016 року не відповідає дійсності та спростовується випискою по рахунку, відповідно до якої, 26 вересня 2016 року відповідач здійснив погашення кредиту на суму 100 грн. Таким чином, оскільки відповідач вчинив дії, що свідчать про визнання ним свого боргу, мало місце переривання строку позовної давності. Враховуючи, що банк звернувся до суду з позовом у вересні місяці 2017 року, тобто в межах строку позовної давності, визначеного п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, клопотання про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.

Доводи відповідача про те, що надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, тарифи, на нього не розповсюджуються, суд вважає недоведеними.

Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Із заяви позичальника вбачається, що вона підписана відповідачем. Відповідно до змісту заяви, крім самої заяви, договір складається, з ОСОБА_2 (умов кредитування), Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вказаний кредитний договір судом недійсним не визнавався. Відповідачем не доведено, що ОСОБА_3 був ознайомлений з будь-якими іншими Умовами та Правилами та тарифами.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково.

Зі змісту ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України вбачається, що якщо позов задоволено частково, судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, з відповідача на користь банку мають бути стягнуті судові витрати за сплачений судовий збір в сумі 983 грн. 20 коп.. (1600 грн. х 61.45 % / 100% ).

Керуючись ст.ст. 7-13, 81, 263, 265, 273, 280-284, 354, 355 ЦПК України, на підставі ст.ст. 526, 1049, ст. 1054 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1; паспорт серії МР 024410, виданий 6 серпня 2002 року Дніпровським ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській області) на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570)заборгованість за кредитним договором в сумі 18754 (вісімнадцять тисяч сімсот пятдесят чотири) грн. 90 (девяносто) коп., яка складається із заборгованості за кредитом 8887 грн. 94 коп., заборгованості по процентам 7866 грн. 96 коп., пені - 2000 грн..

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в сумі 983 (девятсот вісімдесят три) грн. 20 (двадцять) коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Херсонської області учасниками процесу шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Сокирко Л.М.