Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 756/15634/16-ц

провадження № 61-346св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - компанія «Ukrenergy Coal Limited»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу компанії «Ukrenergy Coal Limited» на рішення апеляційного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року у складі суддів: Заришняк Г. М., Андрієнко А. М., Мараєвої Н. Є.,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року компанія «Ukrenergy Coal Limited» звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов'язків.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є громадянином України, з 01 грудня 2010 року працював на посаді директора українського представництва компанії «Ukrenergy Coal Limited». 19 квітня 2011 року між компанією «Ukrenergy Coal Limited» та ОСОБА_1 укладено трудовий контракт. 24 грудня 2014 року рішенням загальних зборів компанії «Ukrenergy Coal Limited» визначено необхідність організації та проведення переговорів на території Білорусії, Латвійської Республіки, Литовської Республіки, Естонської Республіки та інших країн Європи з метою розширення меж діяльності компанії, встановлення нових ділових зв'язків, пошуку нових замовників і клієнтів та підписання контрактів, а ОСОБА_1 визнано відповідальною особою за їх організацію та проведення, й доручено виконання цього рішення. Цим же рішенням вирішено перерахувати ОСОБА_1 шляхом банківського переказу авансовий платіж у розмірі 500 тис. доларів США з метою попереднього фінансування (авансової оплати) його майбутніх витрат, пов'язаних з організацією та проведенням переговорів. На виконання обов'язків ОСОБА_1 за трудовим контрактом та відповідно до протоколу загальних зборів компанії «Ukrenergy Coal Limited» від 24 грудня 2014 року перераховано 14 січня 2015 року 500 тис. доларів США на його банківський рахунок.

31 серпня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за власним бажанням. При цьому, ОСОБА_1 завдано матеріальну шкоду у розмірі 500 тис. доларів США внаслідок порушення покладених на нього трудовим контрактом обов'язків щодо цільового та обґрунтованого використання грошових коштів, наданих з метою покриття витрат на виконання покладених на нього роботодавцем обов'язків.

Посилаючись на викладене, позивач просив задовольнити позов та стягнути з ОСОБА_1 шкоду у розмірі 500 тис. доларів США, заподіяну працівником при виконанні трудових обов'язків, що на дату подання позовної заяви за офіційним курсом Національного банку України складає 12 862 213 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 червня 2017 року (у складі судді Шевчука А. В.) позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь компанії «Ukrenergy Coal Limited» 500 тис. доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України складає 12 862 213 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем перераховано ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 500 тис. доларів США на його банківський рахунок НОМЕР_1, що підтверджується копією SWIFT - повідомлення банку та не заперечується представниками відповідача. Згідно відповіді директора компанії «Ukrenergy Coal Limited»на запит щодо обставин, які становлять предмет спору, відомих за особистою участю, кошти на особистий рахунок ОСОБА_1 з попереднім узгодженням було вирішено направити у зв'язку з наявними процедурними обмеженнями, а саме: валютний рахунок представництва використовується лише для отримання валютних коштів з їх подальшою конвертацією в гривню та з метою використання на прямі витрати представництва щодо виплати заробітної плати, податків та інших обов»язкових поточних витрат представництва; на момент прийняття рішення про необхідність пошуку клієнтів за кордоном, в Україні діяли обмеження щодо перерахунку коштів в іноземній валюті за кордон (процедура індивідуального ліцензування). Натомість у ОСОБА_1 був відкритий рахунок у Латвійському банку. За таких обставин, а також беручи до уваги стосунки, що передбачали взаємодовіру між сторонами, питання перерахунку коштів на особистий рахунок ОСОБА_1 з урахуванням попереднього призначення цих коштів не викликало в сторін жодних питань, та сумнівів в розумінні сторонами їх цільового призначення. Натомість кошти у розмірі 500 тис. доларів США використані відповідачем на власні потреби, які не були пов'язані з виконанням трудових обов'язків. Заперечуючи проти позову, представники відповідача вказували, що 500 тис. доларів США передані ОСОБА_1 не під звіт, а як премії, бонуси за роботу на посаді директора представництва компанії. За умовами пункту 6.1., пункту 6.5 трудового контракту від 19 квітня 2011 року співробітник отримуватиме заробітну плату в розмірі 10 тис. грн - 12 тис. фунтів стерлінгів (яка буде виплачуватись в гривні відповідно до місцевого валютного курсу) за календарний місяць (включаючи всі податки). Співробітник має право на отримання щорічного бонусу лише в розмірі однієї місячної заробітної плати, яка буде виплачуватись співробітнику в січні кожного наступного календарного року в розмірі, який буде пропорційний відпрацьованому часу за цей період. Пункт 6.6 визначає можливість отримання бонусу співробітником, що дорівнює 100 % його річної заробітної плати лише у разі успішного виконання річного фінансового плану. Бонус має бути сплачений протягом лютого наступного року. Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження успішного виконання річного фінансового плану представництвом компанії, декларування ОСОБА_1 отриманого доходу за межами України в 2015 році у розмірі 500 тис. доларів США та сплату податків з нього в Україні. Крім того, у справі про поділ майна між ОСОБА_1 та його дружиною він зазначав, що грошові кошти, які знаходяться на його банківському рахунку, перераховувалися роботодавцем для оплати відряджень. 24 грудня 2014 року рішенням загальних зборів компанії «Ukrenergy CoalLimited» визначено необхідність організації та проведення переговорів на території Білорусії, Латвійської Республіки, Литовської Республіки, Естонської Республіки та інших країн Європи з метою розширення меж діяльності компанії, встановлення нових ділових зв'язків, пошуку нових замовників і клієнтів та підписання контрактів, а ОСОБА_1 визнано відповідальною особою за їх організацію та проведення, й доручено виконання цього рішення. Цим же рішенням вирішено перерахувати ОСОБА_1 шляхом банківського переказу авансовий платіж у розмірі 500 тис. доларів США з метою попереднього фінансування (авансової оплати) його майбутніх витрат, пов'язаних з організацією та проведенням переговорів. На момент звільнення ОСОБА_1 не надав документів, які підтверджують обґрунтованість та розміри витрат на виконання покладених на нього роботодавцем обов'язків за рішенням загальних зборів компанії від 24 грудня 2014 року. На дату звільнення ОСОБА_1 не подав звіт про використання грошових коштів, перерахованих йому 14 січня 2015 року з метою фінансування (авансової оплати) витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що організація та проведення переговорів на території Білорусії, Латвійської Республіки, Литовської Республіки, Естонської Республіки та інших країн Європи з метою розширення меж діяльності компанії не відноситься до напрямків діяльності українського представництва і суперечило б положенню про Представництво та не є трудовими обов'язками його директора. Окрім того, як вбачається з банківського повідомлення, саме компанією «UkrenergyCoal Limited», а не українським представництвом компанії, 14 січня 2015 року перераховано на особистий банківський рахунок позивача спірні кошти в сумі 500 тис. доларів США як платіж згідно трудового контракту від 19 квітня 2011 року. Вказані кошти не знаходилися у віданні представництва й на директора представництва не покладався обов'язок щодо їх збереження як майна, що належить представництву. Крім того, відповідач не мав належним чином засвідченої позивачем довіреності на здійснення на території Білорусії, Латвійської Республіки, Литовської Республіки, Естонської Республіки та інших країн Європи діяльності у відповідності з рішенням загальних зборів компанії від 24 грудня 2014 року. Перераховані позивачем спірні кошти протягом 19 місяців з 14 січня 2015 року до часу звільнення з роботи відповідача знаходилися на особистому банківському рахунку відповідача, проте позивач не цікавився здійсненням відповідачем дій щодо розширення меж діяльності компанії, встановлення нових ділових зв'язків, пошуку нових замовників і клієнтів та підписання відповідачем контрактів, а також не вимагав звіту про використання грошей ні протягом 2015-2016 років, ні в момент звільнення відповідача з роботи. Та обставина, що ОСОБА_1 видавалася 15 грудня 2014 року довіреність на представлення інтересів компанії на території Республіки Білорусь, не свідчить про те, що 500 тис. доларів США були перераховані відповідачу під звіт для вивчення ринку вугілля та налагоджування ділових зв'язків на території Білорусії, Латвійської Республіки, Литовської Республіки, Естонської Республіки та інших країн Європи, оскільки ця довіреність мала разовий характер та уповноважувала відповідача приймати участь у конкурсних (тендерних) процедурах і не передбачала його права укладати договори або виконувати від довірителя якісь інші дії, що потребували б авансування у розмірі 500 тис. доларів США. В матеріалах справи міститься трудовий контракт від 19 квітня 2011 року, укладений між компанією та відповідачем, за умовами якого останній зобов'язаний працювати у роботодавця на посаді виконавчого директора компанії або на будь-якій іншій посаді, яку роботодавець буде вважати необхідною. Разом з тим, вказаний трудовий контракт не містить зобов'язань відповідача виконувати роботу щодо організації, проведення переговорів та укладення контрактів на території Білорусії, Латвійської Республіки, Литовської Республіки, Естонської Республіки та інших країн Європи з метою розширення меж діяльності компанії. За доводами відповідача спірні кошти в сумі 500 тис. доларів США видавалися йому не під звіт, а є заробітною платою, встановленою трудовим контрактом. Дані твердження відповідача підтверджуються копією SWIFT - повідомлення банку, на підставі якого позивачем перераховано на особистий банківський рахунок відповідача грошову суму у розмірі 500 тис. доларів США як платіж відповідно до трудової угоди від 19 квітня 2011 року.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року, компанія «Ukrenergy Coal Limited» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що апеляційний суд безпідставно виходив із того, що працівник не міг бути уповноважений на виконання обов'язків щодо організації та проведення переговорів на території інших держав. Згідно пункту 2.2 Положення про представництво «Укренерджі Коул Лімітед» для реалізації основних напрямків своєї діяльності представництво має право, зокрема, проводити переговори та укладати угоди, які відповідають основним напрямкам діяльності представництва, виконувати інші прямо не вказані у Положенні дії, якщо вони не суперечать цьому Положенню. Відповідно до пунктів 3.2.3, 3.2.5 Положення співробітник зобов'язується виконувати усі обґрунтовані та законні розпорядження, які надаються йому роботодавцем, та розробляти, виконувати і здійснювати управління бізнес-процесами і персоналом, досліджувати та розширювати ринок збуту, а також розпочинати нові бізнес-проекти. Про зміст рішення загальних зборів компанії «UkrenergyCoal Limited» від 24 грудня 2014 року відповідач повідомлений усно в офісі українського представництва компанії. Щодо цільового призначення коштів у розмірі 500 тис. доларів США, відповідач неоднозначно роз'яснює джерело походження цих коштів; одночасно вказує, що ці кошти на дані йому не під звіт, тому в нього не виник обов'язок щодо їх повернення; грошові кошти перераховані йому як заробітна плата, проте у справі про поділ майна подружжя зазначив, що ці кошти перераховувалися роботодавцем для оплати його відряджень. Крім того, відповідач не задекларував указаний дохід.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що позивач не доводив до його відома зміст протоколу рішення загальних зборів компанії «UkrenergyCoal Limited» від 24 грудня 2014 року, грошові кошти у розмірі 500 тис. доларів США перераховано йому на особистий рахунок відповідно до трудового контракту.

22 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до положень статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Обов'язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (статті 138 КЗпП України).

Відповідно до статті 57 ЦПК України(в редакції чинній на час розгляду справи) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно частин третьої, четвертої статті 60 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи) доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди установили, що ОСОБА_1 з 01 грудня 2010 року працював на посаді директора українського представництва компанії «Ukrenergy Coal Limited». 19 квітня 2011 року між компанією «Ukrenergy Coal Limited» та ОСОБА_1 укладено трудовий контракт.

Пунктом 20.3 трудового контракту закріплений обов'язок працівника відшкодувати шкоду та гарантувати відшкодування шкоди роботодавцю та його пов'язаним особам в будь-яких випадках за будь-якими вимогами, коштами (включаючи юридичні витрати на основі гарантії відшкодування), витратами, збитками, включаючи прямі, непрямі та супутні збитки, не отриманому прибутку, втратою репутації та будь-якими відсотками, штрафами та іншими коштами та витратами, понесеними роботодавцем та/або його пов'язаними особами, що випливають з будь-якого порушення цього договору співробітником, а також з обману або недобросовісності сторони співробітника.

Відповідно до Положення про Представництво «Укренерджі Коул Лімітед» (далі - Положення), основними напрямками діяльності представництва є: дослідження українського ринку з точки зору комерційних інтересів фірми; рекламна діяльність, спрямована на просування фірми на українському ринку; супровід комерційної діяльності фірми на території України.

На підставі пунктів 3.1.1., 3.1.3., 3.1.8. цього Положення безпосередньо керівництво поточною діяльністю представництва здійснює директор представництва, який призначається керівником фірми одноособово або рішенням загальних зборів фірми. Повноваження директора представництва у відносинах з усіма іншими особами, включаючи банківські установи, державні установи, судові та правоохоронні органи, засвідчує довіреність, яку директор представництва одержує від фірми. Ця довіреність містить в собі вичерпний перелік повноважень директора представництва у відносинах з третіми особами. Директор представництва несе повну матеріальну відповідальність за майно фірми, що знаходиться у віданні представництва, а також несе персональну відповідальність за ефективне використання майна та коштів, що перебувають у розпорядженні представництва.

14 січня 2015 року позивачем перераховано ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 500 тис доларів США на його особистий банківський рахунок НОМЕР_1 згідно трудового контракту від 19 квітня 2011 року, що підтверджується копією SWIFT - повідомлення банку (т. 1, а. с. 35, 36).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що рішенням загальних зборів компанії від 24 грудня 2014 року визначено необхідним організацію та проведення переговорів на території Білорусії, Латвійської Республіки, Литовської Республіки, Естонської Республіки та інших країн Європи з метою розширення меж діяльності Компанії, встановлення нових ділових зв'язків, пошуку нових замовників і клієнтів та підписання контрактів, а ОСОБА_1 як директора українського представництва компанії визнано відповідальною особою за їх організацію та проведення, й доручено виконання цього рішення. Цим же рішенням вирішено перерахувати ОСОБА_1 шляхом банківського переказу авансовий платіж у розмірі 500 тис. доларів США з метою попереднього фінансування (авансової оплати) його майбутніх витрат, пов'язаних з організацією та проведенням переговорів, укладанням контрактів та інших цілей.

Таким чином, з огляду на обов'язок позивача довести перед судом обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, компанія «Ukrenergy Coal Limited» зобов'язувалася підтвердити доведення до відома ОСОБА_1 змісту рішення загальних зборів компанії від 24 грудня 2014 року та перерахунок коштів у розмірі 500 тис. доларів із цільовим призначенням - попереднє фінансування (авансової оплати) майбутніх витрат, пов'язаних з організацією та проведенням переговорів на території Білорусії, Латвійської Республіки, Литовської Республіки, Естонської Республіки та інших країн Європи, укладенням контрактів та інших цілей.

Разом з тим, доказів ознайомлення ОСОБА_1 із змістом рішення загальних зборів компанії від 24 грудня 2014 року матеріали справи не містять, а згідно із статтею 31 КЗпП України власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

У повідомленні банку про перерахунок коштів ОСОБА_1 у розмірі 500 тис. доларів США міститься посилання на трудовий контракт від 19 квітня 2011 року, що спростовує доводи позивача про цільове призначення цих коштів як попереднє фінансування (авансування оплати) роботодавцем витрат, які несе або понесе в майбутньому співробітник в зв'язку з виконанням рішення загальних зборів компанії від 24 грудня 2014 року.

Посилання у касаційній скарзі на те, що повноваження ОСОБА_1 на виконання обов'язків щодо організації та проведення переговорів на території інших держав визначені Положенням про представництво «Укренерджі Коул Лімітед», є безпідставними, оскільки вказаний локально-правовий акт визначає загальні положення діяльності представництва, а позивач обґрунтовує підстави позову посиланням на конкретне, індивідуально-визначене завдання директора представництва - організацію та проведення переговорів на території Білорусії, Латвійської Республіки, Литовської Республіки, Естонської Республіки та інших країн Європи з метою розширення меж діяльності Компанії, встановлення нових ділових зв'язків, пошук нових замовників і клієнтів та підписання контрактів. Погодження вказаного завдання сторонами як такого, що входить до трудової функції відповідача, доказами позивач не підтвердив.

Суб'єктивне ставлення ОСОБА_1 до отриманої ним суми у розмірі 500 тис. доларів США юридичного значення не має, оскільки позивач не підтвердив обставин щодо перерахунку цих коштів відповідачу на виконання рішення загальних зборів компанії від 24 грудня 2014 року, а тому в цій частині доводи касаційної скарги є безпідставними.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не надав належної оцінки певним доказам, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Отже, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до статті 410 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу компанії «Ukrenergy Coal Limited» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик