АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року м. Чернівці

Справа №715/2400/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар Андрушків С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченка Андрія Миколайовича до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Шевченка Андрія Миколайовича на заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2018 року, (головуючий у 1-й інстанції Цуренко В.А.),

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації - Шевченка А.М. звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 6 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 276/АА-004.07.2, відповідно до умов позичальнику надано кредит у розмірі 14020 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 6.06.2014 року згідно з графіком погашення кредиту.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» та

____________________________________________________________________

Провадження 22ц/794/541/18 Категорія 27

ОСОБА_3 укладено договір поруки №1787 від 6 червня 2007 року, відповідно до умов якого останній як поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Позичальник належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором не виконував, внаслідок чого станом на 11.07.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 14706,48 доларів США та 95744 грн 88 коп., з яких: 12182,85 доларів США заборгованість за кредитом; 2523,63 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом; 79 315,07 грн пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 16429,81 грн пеня за несвоєчасне погашення процентів по кредиту та 74245 грн 73 коп. відшкодування 3 % річних від суми простроченого кредиту, 16584 грн 30 коп. відшкодування 3 % річних від суми прострочених процентів за користування кредитом.

Позивач просив стягнути з відповідачів солідарно на свою користь зазначену кредитну заборгованість.

Заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором та процентами №276/АА-004.07.2 від 6.06.2007 року в розмірі 14706,48 доларів США, пеню в розмірі 95744 грн 88 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4267 грн 54 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4267 грн 54 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням в частині відмови у стягненні трьох процентів річних від суми простроченого кредиту та трьох процентів річних від суми прострочених процентів за користування кредитом, Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Шевченка А.М. подало апеляційну скаргу, в якій вважає рішення незаконним та необґрунтованим в оскаржуваній частині, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Свої доводи мотивує тим, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки п. 4.4 кредитного договору, де зазначено, що у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом у строк, встановлений у пункті 1.1 цього Договору, останнє нарахування процентів за користуванні кредитом здійснюється наступного робочого дня за датою, вказаною у п. 11 цього Договору, в подальшому проценти за користування кредитом не нараховуються.

Також за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму богу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника.

В апеляційній скарзі просить скасувати заочне рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2018 року в частині відмови у стягненні трьох процентів річних від суми простроченого кредиту та трьох процентів річних від суми прострочених процентів за користування кредитом і ухвалити нове рішення у цій частині, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь банку вказану кредитну заборгованість.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову банку в частині стягнення з боржників трьох процентів річних від суми простроченого кредиту та трьох процентів річних від суми прострочених процентів за користування кредитом на підставі ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що кредитним договором передбачено сплату відсотків за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, що унеможливлює їх подвійне стягнення.

Однак, колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 6 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 276/АА-004.07.2, відповідно до умов позичальнику надано кредит у розмірі 14020 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 6.06.2014 року згідно з графіком погашення кредиту.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки №1787 від 6 червня 2007 року, відповідно до умов якого останній як поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Позичальник належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором не виконував, внаслідок чого станом на 11.07.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 14706,48 доларів США та 95744 грн 88 коп., з яких: 12182,85 доларів США заборгованість за кредитом; 2523,63 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом; 79 315,07 грн пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 16429,81 грн пеня за несвоєчасне погашення процентів по кредиту та 74245 грн 73 коп. відшкодування 3 % річних від суми простроченого кредиту, 16584 грн 30 коп. відшкодування 3 % річних від суми прострочених процентів за користування кредитом.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з п. 1.1 кредитного договору банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію терміном по 6 червня 2014 року.

Відповідно до п. 3.2 договору позичальник зобов'язався повернути одержані кредити згідно з умовами договору не пізніше 6 червня 2014 року.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Проценти, передбачені ст. 625 ЦК, за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами.

Отже, проценти, визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором).

З огляду на ч. 2 ст. 554 ЦК, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Беручи до уваги додатковий характер зобов'язання поручителя, кредитор має право вимагати стягнення з поручителя процентів у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання, забезпеченого порукою, на основі ч. 2 ст. 625 ЦК до фактичного погашення боргу. При цьому проценти нараховуються в порядку і розмірі, в яких вони підлягають відшкодуванню боржником за основним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором поруки.

Позивачем правомірно та обґрунтовано заявлено вимогу про стягнення з відповідачів трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову слід скасувати. Позов у цій частині задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» слід стягнути судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі по 6401 грн 31 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Шевченка Андрія Миколайовича задовольнити.

Заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2018 року в частині відмови у задоволенні позову скасувати. Позов у цій частині задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором №276/АА-004.07.2 від 6.06.2007 року, а саме три проценти річних від суми простроченого кредиту у розмірі 74245 (сімдесят чотири тисячі двісті сорок п'ять) гривень 73 копійки та три проценти річних від суми прострочених процентів за користування кредитом у розмірі 16584 (шістнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят чотири) гривні 30 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі по 6401 гривень 31 копійка з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 липня 2018 року.

Головуючий

Судді: