КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 381/3445/17 Головуючий 1 інстанція - Ковалевська Л.М.
Провадження № 22-ц/824/2478/2018 Доповідач 2 інстанція - Кулішенко Ю.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 листопада 2018 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів Ігнатченко Н.В., Олійника В.І.

за участю секретаря: Зубленка Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивувало тим, що між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 500385046 від 22 червня 2013 року за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 19944 грн.

30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа - Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, за умовами якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500385046 від 22 червня 2013 року.

10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ за умовами якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача коштів, включаючи в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги грошових коштів до відповідача.

Відповідач свої зобов'язання за договором не виконав.

Просив стягнути заборгованість за кредитним договором № 500385046 від 22 червня 2013 року у розмірі 48564,71 грн., що складається з 17677,39 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 19187,32 заборгованість за процентами та комісією, 11700 - пеня штраф, неустойка.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 500385046 від 22 червня 2013 року в розмірі 48564,71 грн. з яких 17677,39 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 19187,32 заборгованість за процентами та комісією, 11700 - пеня штраф, неустойка. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу та просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно ст. 357 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав:

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів чинних на час вчинення окремих процесуальних дій , розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду не відповідає.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його доведеності та обгрунтованності.

З вказаним висновком не погоджується колегія суддів виходячи з наступного:

Судом встановлено, що 22 червня 2013 року між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №500385046, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 19944 грн., із сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи з 14,99% річних ( а.с. 5-7).

ПАТ «Альфа Банк» в повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання щодо надання позичальнику кредитних коштів у відповідності до умов кредитного договору. Відповідач взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредитних коштів не виконував.

30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа - Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, за умовами якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500385046 від 22 червня 2013 року.

10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ за умовами якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача коштів, включаючи в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги грошових коштів до відповідача.

Відповідно до Додатку №1-1 до Договору Факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року ТОВ ФК «ЄАПБ» набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 48564,71 грн. з яких 17677,39 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 19187,32 грн. - заборгованість за процентами та комісією; 11700 грн. - пеня штраф неустойка.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Позичальник ОСОБА_3 не виконував передбачених кредитним договором, укладеним із ПАТ «Альфа-Банк», обов'язків по поверненню кредиту шляхом внесення щомісячних платежів, має прострочену заборгованість. Разом з тим, право вимоги перейшло до позичальника, що підтверджується наявними в матеріалах справи договорами факторингу із додатками до них.

Відповідачем разом із заявою про перегляд заочного рішення подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. (а. с. 86).

Суд першої інстанції, не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив його права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Апеляційним судом встановлено, що відповідач не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у розгляді справи. Судові повістки повертались до суду з відміткою про закінчення терміну зберігання у судові засідання призначені на 26.10.2017 року, 21.11.2017.року (а.с.57, 66).

Останній платіж за договором він здійснив 25 липня 2014 року.

Відповідно до ч.3.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи те, що відповідач не був належно повідомлений судом про час і місце розгляду справи, не брав участі у судовому розгляді, заявляв про застосування позовної давності у заяві про перегляд заочного рішення суду, колегія суддів вважає правильним прийняти заяву відповідача про застосування позовної давності та застосувати позовну давність у даній справі.

Доводи позивача про те, що строк позовної давності для позивача розпочався із моменту укладення договору факторингу 10 жовтня 2016 року і триває до 10 жовтня 2019 року не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи застосування апеляційним судом позовної давності до вимог про стягнення заборгованості, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності.

Рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд стягує із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1056,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) сплачений судовий збір у розмірі 1056,00 грн. (одна тисяча п'ятдесят шість гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: