Провадження №: 2/752/1991/18
21 березня 2018 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Ладиченка С.В.
за участі секретаря судового засідання Мороз О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
в жовтні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у якому просить суд визнати ОСОБА_2 особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.
В обґрунтування позову вказує, що їй та ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 11.09.2001 року. Відповідач з 2000 року в зазначеній квартирі не проживає, а також відсутні її особисті речі, перешкод у користуванні квартирою останній ніхто не чинив.
Факт реєстрації ОСОБА_2 в квартирі, яка належній позивачу квартирі, створює для неї перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні майном.
Просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.
Позивач та її представник в судове засідання не з'явились. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності та відсутності позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлялась за адресою зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак судові повістки повернуто до суду за закінченням терміну зберігання, що на підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України дає суд висновок про їх належне повідомлення.
Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, про дату та час судового розгляду справи повідомлені належним чином.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280-281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11.09.2001 року, зареєстрованим Київським міським бюро технічної інвентаризації і записано в реєстрову книгу за №4172 від 03.10.2001 року, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності в рівних долях належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 7).
Відповідно до довідки №100/39-1965 від 15.01.2018 про надання відомостей щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27).
Факт відсутності відповідача ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 підтверджується актами-довідками №60 від 14.06.2017р., №196 від 21.07.2017р., №82 від 28.09.2017р., згідно яких остання в квартирі не проживає з 2000 року (а.с. 8-10).
Факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 в квартирі, яка належить позивачу на праві власності, створює для неї перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні майном.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Так, ч.4 статті 311 ЦК України гарантовано, що фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За правилами ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Враховуючи те, що відповідач у спірній квартирі не проживає тривалий час, не є власником даного жилого приміщення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.
Розподіл судових витрат необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 82, 133, 141, 258, 259, 263-265, 266, 280, 281 ЦПК України, суд -
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса реєстрації АДРЕСА_1), такою що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса реєстрації АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, адреса проживання: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.В.Ладиченко