Апеляційне провадження № 22-ц/796/45/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 квітня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 757/5845/16-ц

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Шахової О.В.( суддя-доповідач), Головачова Я.В., Вербової І.М., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Державна служба України з питань праці

Державна установа «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці»,

третя особа - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Голови Державної служби України з питань праці

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва, постановлену 29 вересня 2017 року під головуванням судді Новака Р.В. в приміщенні Печерського районного суду м Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до Державної служби України з питань праці, Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці», третя особа ОСОБА_6, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2017 року, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року, позов ОСОБА_4 до Державної служби України з питань праці, Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці», третя особа ОСОБА_6 про визнання наказу протиправним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено частково.

Визнано наказ Державної служби України з питань праці від 11 січня 2016 року № 4-к про звільнення ОСОБА_4 з посади директора Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» 12 січня 2016 року, відповідно до п.1 ст.41 Кодексу законів про працю України, за одноразове грубе порушення законодавства, в результаті чого для установи настали значні негативні наслідки, та припинення дії контракту № 5 від 03 грудня 2014 року на підставі підпункту б) пункту 5.3 зазначеного контракту незаконним.

Поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді директора Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» з 12 січня 2016 року.

Стягнуто з Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 108 261 грн. з утриманням податків і інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» в дохід держави судовий збір в сумі 1 082 грн. 61 коп.

Стягнуто з Державної служби України з питань праці в дохід держави судовий збір в розмірі 1157 грн. 52 коп.

13.04.2017 Апеляційним судом м. Києва відмовлено у задволенні заяви відповідача ДУ «ННДІПБОП» про розяснення рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2017 року.

10.05.2017 Печерським районним судом м. Києва по вказаній справі видано виконавчий лист.

У червні 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 подав до суду заяву про виправлення описки у виконавчому листі від 10.05.2017 у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної служби України з питань праці, Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці», третя особа ОСОБА_6, про визнання наказу протиправним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що боржником за вказаним виконавчим листом помилково вказано Державну установу «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці», замість іншого відповідача Державної служби України з питань праці.

29 вересня 2017 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва внесено виправлення у виконавчому листі, виданому на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2016 по № 757/5845/16-ц за позовною заявою ОСОБА_4 до Державної служби України з питань праці та Державної установи «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зазначивши найменування боржника «Державна служба України з питань праці».

15.02.2018 ухвалою Печерського районного суду м. Києва виправлено описку в даті ухвали від 29.09.2017.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, Голова Державної служби України з питань праці подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про внесення виправлень у виконавчому листі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що суд першої інстанції

помилково дійшов висновку про задоволення заяви та не зазначив мотиви, з яких виходив при постановленні вказаної ухвали.

Вказує, що ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах саме з ДУ «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці», тому зазначення боржником Державної служби України з питань праці суперечить рішенню Апеляційного суду м. Києва від 23.03.2017 і у суду були відсутні законні підстави вносити виправлення до виконавчого листа та визначення фактичним боржником саме Державну службу України з питань праці, оскільки рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2017 року стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 108 261 грн саме з ДУ «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці».

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник Державної служби України з питань праці - Гришина Н.В. підтримала апеляційну скаргу з підстав, викладених в ній. Просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про виправлення описки.

ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_7 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи повідомлені про час та місце розгляду справи, їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи і відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК та з урахуванням належного повідомлення про час та місце розгляду справи, їх неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4 про виправлення описки у виконавчому листі, суд першої інстанції виходив з того, що при видачі виконавчого листа було допущено механічну описку, а саме не вірно зазначено найменування боржника Державну установу «Національний науково-дослідний інститут промислової безпеки та охорони праці», замість Державної служби України з питань праці.

Апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Стаття 369 ЦПК України в редакції, що діяла станом на дату постановлення оскаржуваної ухвали передбачала, що суд може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Питання виправлення помилки має вирішувати суд, який видав виконавчий документ.

Відповідно до Інструкції з діловодства № 173, незалежно від того, що у справі в порядку перегляду апеляційним чи касаційним судом ухвалено власне рішення, а також якщо воно допущено до негайного виконання, виконавчий лист видається судом першої інстанції, оскільки саме цей суд ухвалив рішення суду, а інші інстанції переглядали рішення суду.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23.03.2017 поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді директора ДУ «ННДІПБОП» (т. 2 ас. 122-126).

Виходячи з аналізу цивільно-процесуального законодавства, внесення виправлень до виконавчих листів може бути пов'язана з такими правовими ситуаціями:

- наявність помилки, допущеної при оформленні виконавчого листа. Такі помилки є в тексті виконавчого листа, що виключає можливість його належного виконання, вона спотворює зміст судового рішення, його мету тощо. Метою внесення відповідних виправлень є узгодження змісту виконавчого листа з рішенням суду, ухваленим у справі;

- наявність помилки, допущеної при видачі виконавчого листа. Про допущення такої помилки свідчить видача виконавчого листа без достатньої на той момент правової підстави або з порушенням встановленого порядку його видачі, або у зв'язку із виникненням обставин, що виключають виконання постановленого рішення суду.

Зміст виконавчого листа не може суперечити змісту судового рішення.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначається, зокрема, резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Як вбачається зі змісту рішення Апеляційного суду м. Києва від 23.03.2017, звільнення ОСОБА_4 проводилося саме за наказом Державної служби України з питань праці за № 4-к від 11.01.2016.

Між тим, у вказаному рішенні чітко не зазначена особа, яка зобов'язана здійснити поновлення останнього на посаді.

Така обставина викликає різні тлумачення у сторін, тому апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про внесення виправлення у виконавчий лист до роз'яснення судового рішення є передчасним.

Відповідно до частини 2 Постанови пленуму ВСУ від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі .

Відповідно до ст. 210 ЦПК України (в редакції 2004 року), зокрема п. 3 ч. 1, мотивувальна частина ухвали суду повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Зазначеним вимогам закону, ухвала, яка оскаржується, не відповідає, є необгрунтованою та невмотивованою, а розглянувши справу у відсутність сторін, суд допустив неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення цого питання.

Відповідно до п.п. 1,3 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України" ) і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції" , національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

Керуючись ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Голови Державної служби України з питань праці задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року скасувати

і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного суду не підлягає.

Повний текст постанови складено 4.04.2018 року.

Суддя-доповідач

Судді: