Провадження № 2/615/37/18
12 лютого 2018 року м. Валки
Валківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді Токмакової А.П.
секретаря Антоненко М.Г.,
за участю позивача ОСОБА_1,
третьої особи ОСОБА_2,
представника третьої особи ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Валки Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_2, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання батьківства,
07.11.2016 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив:
- визнати його батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, матір'ю якого є третя особа ОСОБА_2
- внести зміни до актового запису № 1204, вчиненого Червонозаводським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 01.11.2016 року, про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, вказавши у графі прізвище, ім'я по-батькові замість: «ОСОБА_5» - «ОСОБА_5», у графі батько замість «ОСОБА_4» - «ОСОБА_1».
На підставі ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.04.2017 року цивільну справу з позовом ОСОБА_1 передано до Валківського районного суду Харківської області за підсудністю, оскільки з'ясовано, що останнє місце реєстрації відповідача значиться у Валківському районі Харківської області.
01.08.2017 року цивільна справа надійшла до Валківського районного суду Харківської області.
02.10.2017 року позивач подав уточнену позовну заяву, в якій, крім раніше заявлених вимог, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в 2014 році познайомився із ОСОБА_2, між ними виникли почуття. З грудня 2014 року стали проживати однією родиною, як чоловік та дружина. На час знайомства ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, але вони вже рік не проживали разом, фактично їхня сім'я розпалася ще у грудні 2013 року. З цього ж часу будь-які відносини між ними припинені, відповідач виїхав на свою батьківщину, де знаходиться на даний час позивачу невідомо.
У червні 2015 року позивач дізнався про вагітність ОСОБА_2 Станом на момент зачаття дитини вони проживали однією сім'єю, спільно вели господарство, спільно розпоряджалися заробленими коштами, тобто перебували у фактичних шлюбних відносинах.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син - ОСОБА_5. В актовому записі про народження батьком дитини, згідно з вимогами ст.122 Сімейного кодексу України, зазначений відповідач, з яким мати дитини не встигла розірвати шлюб, хоча звернулася до суду з відповідним позовом ще до народження дитини.
Як зазначає позивач, ОСОБА_4 не являється біологічним батьком їхнього сина. Жодних сумнівів у тому, що ця дитина є спільною дитиною позивача з ОСОБА_2 немає.
17.06.2016 року, тобто вже після народження сина, Червонозаводським районним судом м. Харкова ухвалено рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Парвіном Ширінбар огли. Рішення набрало законної сили і є чинним. Рішенням встановлено, що їх шлюбно-сімейні відносини припинені у грудні 2013 року, саме з того часу вони не вели спільного господарства та не мали спільного бюджету.
Враховуючи, що ОСОБА_2 завагітніла у червні 2015 року, підтверджує той факт, що на момент зачаття вона та відповідач разом не проживали, шлюбно-сімейних відносин не підтримували. 14.07.2017 року позивач та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.
На думку позивача, відповідач не є біологічним батьком дитини, тому він не має ні моральних, ні матеріальних прав та обов'язків щодо її утримання та виховання. Оскільки з часу народження відповідач не виконує батьківських обов'язків, передбачених Сімейним кодексом України, відносно їхнього сина, вважає необхідним позбавити його батьківських прав. Разом з тим, наявні всі підстави для визнання батьківства позивача, який до народження і після народження дитини приділяє увагу розвитку та забезпечує достатній рівень життя, як дитини, так і його матері. Наявність у свідоцтві про народження дитини запису про особу, яка не є її батьком, грубо порушує права позивача на батьківство та права дитини.
Перевірка позовної заяви та судовий розгляд цивільної справи проводився за правилами Цивільного процесуального кодексу України в редакції, яка діяла на час пред'явлення позову.
15.12.2017 року набрав законної чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року.
Відповідно до п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
На підставі ухвали суду від 05.01.2018 року судовий розгляд цивільної справи продовжено за правилами ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року, з урахуванням вимог ст.274 цього Кодексу за правилами загального позовного провадження, про що оголошено сторонам в підготовчому судовому засіданні та роз'яснено їм про порядок та строки виконання ними вимог ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року, для чого відкладено розгляд справи в погоджені між сторонами строки.
В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі, просив його задовольнити, посилаючись на викладені вище обставини.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не надав, заяву про відкладення розгляду справи не направив.
Третя особа ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності, підтримали позов повністю. Вказали, що біологічним батьком дитини є позивач. Відповідач не може бути батьком дитини, в чому немає ніяких сумнівів. Шлюб з ОСОБА_4 розірвано 17.06.2016 року, але сім'я фактично розпалася ще у 2013 році. З того часу будь-які спілкування та відносини між ними припинено. Відповідач в грудні 2013 року виїхав за межі України. Його місцезнаходження на теперішній час невідомо. 14.07.2017 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_1, який є батьком дитини та з яким проживають однією сім'єю.
Враховуючи, що ОСОБА_4 не є біологічним батьком дитини, вважає, що він не має ні морального, ні матеріального обов'язку щодо її утримання та виховання, батьківських обов'язків передбачених Сімейним кодексом України відносно сина не виконує і робити цього ніколи не буде. Наявність у свідоцтві про народження дитини запису про особу, яка не є її батьком грубо порушує права дитини, тому вважає, що наявні усі підстави для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав по відношенню до ОСОБА_5
Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради - ОСОБА_6, що діє на підставі довіреності, просить розгляд справи проводити за її відсутності. При цьому, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, рішення просить прийняти в інтересах дитини.
За таких обставин суд вирішує справу за відсутності відповідача, зі згоди позивача при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися.
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1, виданому 01.11.2016 року Червонозаводським районним у м. Харкові відділом ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області, актовий запис № 1204, батьками малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 значаться ОСОБА_4 та ОСОБА_2.
Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.06.2016 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано. При цьому судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з грудня 2013 року, спільне господарство вони не ведуть та не мають спільного бюджету.
Відповідно до Індивідуальної карти вагітної і породіллі № 624 ОСОБА_2 в графі «місце роботи чоловіка, телефон» значиться позивач у справі.
Учасники справи визнали в судовому засіданні, що з початку 2014 року проживають однією сім'єю, ведуть спільне господарство, разом виховують сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1
14.07.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2, виданого Московським районним у м. Харкові відділом ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області, актовий запис № 775.
Зі змісту заяви, посвідченої приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області 15.09.2017 року, зареєстрованої в реєстрі за № 817, ОСОБА_2 не заперечує проти позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, матір'ю якого вона являється.
Ст.164 СК України передбачає, що батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Згідно ч.1 ст.129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.
Ст.138 СК України передбачає, що жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство.
Відповідно до ст.136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст.ст.122,124,126,127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе тільки після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до ч.1 ст.123 цього Кодексу.
Відповідно до ст.128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Відповідно до роз'яснень, викладених в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.
Згідно ст.134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України та видає нове свідоцтво про народження.
Преамбула та ст.ст.7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов'язків по вихованню дітей.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Ст.ст.3,4 Декларації про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, прийнятою резолюцією Генеральної Асамблеї від 3 грудня 1986 року передбачено, що турбота про дитину лежить насамперед на її власних батьках.
Положеннями ст.135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
У відповідності до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи та встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Аналізуючи наведені норми, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з дня народження малолітня дитина проживає з позивачем, який забезпечує дитину всім необхідним для розвитку, піклується про стан здоров'я та життя.
Відповідач же з дня народження дитини не бере участі у її вихованні, життям дитини не цікавляться, аліменти не сплачує. Зазначені факти суд розцінює як ухилення відповідача від своїх батьківських обов'язків, тому вважає можливим задовольнити позов в повному обсязі.
З метою захисту прав та інтересів дитини, з урахуванням положень ст.134 СК України суд вважає необхідним внести відповідні зміни до актового запису про її народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, що надає підстави для видачі нового свідоцтва про народження.
Судові витрати у справі відповідно до положень ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.263-265, 280-282 ЦПК України суд,
Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Визнати ОСОБА_1 батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Внести зміни до актового запису про народження дитини № 1204, складеного 01.11.2016 року Червонозаводським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, зазначивши дані дитини: прізвище - ОСОБА_5, ім'я - ОСОБА_5, по-батькові - ОСОБА_5, батько - ОСОБА_1.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Валківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 16.02.2018 року.

Суддя А.П. Токмакова