ПОСТАНОВА

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Кропивницький

справа № 405/7406/17

провадження № 22-ц/4809/201/18

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Карпенка О.Л., Мурашка С.І.

секретар судового засідання Савченко Н.В.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

представник відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_1, на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 липня 2018 року в складі судді Шевченко І.М. за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

07.12.2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТКБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 17.01.2007 року в сумі 20636,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернулась до банку та підписала заяву № б/н від 17.01.2007 року, згідно якої отримала кредит в сумі 8 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, в яких визначено, що відповідач при укладенні договору про надання банківських послуг дала згоду, що прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання овердрафту відповідно до п. 2.1.1.5.7 договору.

Відповідач своїм підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилам надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та банком договір.

При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України відповідно до норм якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В порушення умов договору відповідач ухиляється від своєчасного виконання зобов'язань, в зв'язку з чим, станом на 15.11.2017 року має заборгованість в сумі 20 636,46 грн., із них: відсотки за користування кредитом - 7 474,44 грн., пеня - 14 201,42 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. (фіксована частина) та 958,88 грн. (процентна складова).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 липня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТКБ «ПриватБанк» заборгованість по договору № б/н від 17.01.2007 року в сумі 20 636,46 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на те, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, вона користувалась грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, що підтверджує отримання нею кредитної картки «Універсальна», оскільки проведення даних операцій не можливе без наявності картки.

Суд зазначив, що з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачувала заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції). Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що пред'явлена банком до стягнення сума знайшла своє підтвердження наданими позивачем розрахунками заборгованості та виписками з особового рахунку ОСОБА_1, є обґрунтованою та доведеною, штрафні санкції банком нараховані правомірно.

В апеляційній скарзі представником відповідача - адвокатом ОСОБА_2 ставиться питання про скасування судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і ухвалення нового рішення про задоволення відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначено, що суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Так, відповідач підписувала Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 17.01.2017 року, яка оформлювалася одночасно з видачею позивачем відповідачу картки. В Анкеті-заяві зазначена єдина умова - це бажаний кредитний ліміт - 2 000 грн. Будь-яких інших умов, в тому числі істотних, які притаманні договору, в даній Анкеті-заяві не вказані. Ознайомлення з будь-яким документом може бути підтверджений підписом особи. Крім цього, коли мова іде в документі про істотну умову договору, підпис особи засвідчує не лише ознайомлення з документом, а і згоду на викладені в документі умови, обов'язки, наслідки невиконання зобов'язань, розміри штрафних санкцій, розміри та порядок нарахування процентів, право банку на зміну умов в односторонньому порядку, збільшення розміру ліміту тощо.

Стороною позивача додано до справи Довідку про умови кредитування (без дати), в якій зазначені тарифи, однак доказів того, що саме ці тарифи були на час підписання Анкети-заяви суду не було надано. Наданий витяг з Умов та Правил надання банківських послуг містить дані про час їх прийняття, а саме квітень 2009 року, проте відсутні умови і правила, які діяли на момент підписання Анкети-заяви відповідачем.

Згідно виписки карткового рахунку, відкритого на ім'я відповідача кредитний ліміт відповідача складає 0,00 грн. Стосовно нарахованих процентів, штрафних санкцій, як зазначалося вище, відповідач такі умови з банком не погоджувала, не підписувала, що свідчить про відсутність обов'язку їх сплати.

З виписки вбачається, що по картці: НОМЕР_2 позивач в основний борг відповідача включає, проценти за користування кредитним лімітом; за прострочений кредит; штрафи і як наслідок в подальшому на проценти, штрафи нараховує проценти і застосовує штрафні санкції, що по суті є притягнення відповідача до подвійної відповідальності.

Просить звернути увагу, що оскільки позивач пред'явив вимогу про погашення всієї суми кредиту ще в 2009 році то відповідно кінцевий строк повернення коштів вже минув, банк безпідставно здійснював увесь цей час нарахування процентів, та сприяв збільшенню розміру збитків.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши пояснення представника відповідача адвоката ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1, з метою отримання банківських послуг звернулась до позивача та 17.01.2007 року підписала заяву № б/н, згідно якої отримала кредит в сумі 8600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.11 т.1).

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що ознайомлена і згодна з «Умовами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку, а також його місцезнаходження. Виразила свою згоду з тим, що ця заява разом з Памяткою клієнта, «Умовами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується особистим підписом відповідача у заяві.

Згідно п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг відповідач при укладенні договору про надання банківських послуг дала згоду, що прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку (а.с.21 т.1).

Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання овердрафту відповідно до п. 2.1.1.5.7 договору (а.с.22 зворотна сторона т.1).

Умовами договору, а саме пунктом 1.1.3.2.4 Договору для банку передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору (а.с.16 т.1). При цьому у сторін договору виникають обов'язки:

-у Кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 договору;

-у Позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.1.5 Договору).

На підставі п. 1.1.5.2 договору, неотримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє Клієнта від виконання його зобов'язань за даним договором.

Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв'язку, серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, SMS - повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування (а.с.18 зворотна сторона).

У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання договору виконавши умови п. 2.1.1.5.4 Договору (а.с.22 зворотна сторона т.1).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Суд першої інстанції в обгрунтування своїх висновків про необхідність задоволення позову в повному обсязі послався на наведений позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно якого станом на 15.11.2017 року відповідач має заборгованість в сумі 20 636,46 грн., із них: відсотки за користування кредитом - 7 474,44 грн., пеня - 14 201,42 грн., не перевіривши його правильність і не проаналізувавши, з урахуванням даних виписки по кредитному рахунку ОСОБА_1 Суд не звернув уваги, що сума складових боргу більша, ніж зазначено позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунками заборгованості за кредитним договором б/н від 17.01.2007 року підтверджується факт несвоєчасного і неповного виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим на 31.05.2015 року існувала заборгованість за кредитом - 7 905,37 грн., а також за процентами: 242,15 грн., а станом на 15.11.2017 року банком нарахована заборгованість в сумі 19 177,58 грн., борг за відсотками - 7 474,44 грн.; пеня - 14 201,42 грн.; штрафи - 1 458,88 грн., (а.с. 5-10 т.1).

Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Статтями 1049, 1054 ЦК України, встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Підписавши 17.01.2007 року заяву, ОСОБА_1 погодилася з тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами становить між нею і банком Договір про надання банківських послуг. При цьому зазначено і підтверджено підписом, що відповідач ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.11).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа.

Наявність вини позичальника, яка одержала кредитні кошти за кредитним договором та не довела, що вжила усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язань за цим договором згідно зі ст. 614 ЦК України, є підставою для покладення на неї цивільно-правової відповідальності за невиконання взятих на себе зобов'язань.

ОСОБА_1 в суді першої інстанції було заявлено про застосування позовної давності (а.с. 56-57 т.1).

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

ПАТ КБ «Приватбанк» (АТ КБ «Приватбанк») виконано взяті на себе зобов'язання та надано ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом перерахування на картковий рахунок зі встановленням ліміту в сумі 8600 грн., які позичальник могла отримувати, користуючись кредитними картами.

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

ОСОБА_1 отримала у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну картку «віза універсальна 55 днів льотного періоду» № НОМЕР_3, що підтверджується копією фото відповідача із кредитною карткою (а.с.76,105 зворот,219 т.1).

В подальшому ПАТ КБ «ПриватБанк» двічі перевипускало кредитні картки за даним кредитним договором, за НОМЕР_4 та НОМЕР_5 (а.с.143 т.1), які отримано ОСОБА_1, що останньою не заперечувалося.

Згідно наданої позивачем довідки (а.с.218 т.1) строк дії кредитної картки № НОМЕР_3 закінчився 01.2014 року, картки НОМЕР_4 - 06.2017 року, а картки НОМЕР_5 - 01.2018 року.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що строк дії картки НОМЕР_6 закінчується 01.2018 року, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 25.11.2017 року, тому відсутні підстави для задоволення заяви про застосування позовної давності, термін якої не сплинув.

Для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У разі порушення боржником зобов'язання він, відповідно до ст. 549, 1050 ЦК України, зобов'язаний сплатити неустойку (штраф, пеню).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Стягуючи з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 20 636,46 грн., з яких: відсотки за користування кредитом - 7 474,44 грн., пеня - 14 201,42 грн., суд не звернув уваги на наявність арифметичної помилки при додаванні вказаних сум (правильним було б 21675,86 грн.), крім того не врахував, що під час перебування справи в провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда 18.01.2018 року відповідачем перераховано на користь банку кошти в сумі 12 000 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку боржника (а.с. 113 т. 1).

Згідно наданого представником позивача уточненого розрахунку на час звернення до суду існувала непогашена ОСОБА_1 кредитна заборгованість в сумі 15967,94 грн., з яких: тіло кредиту - 8 493,50 грн.; борг за відсотками - 7 474,44 грн. (а.с. 104 т. 2).

Позовна заява банку не містить вимог про стягнення суми боргу по кредиту (тілу кредиту), тому в силу ст. 13 ЦПК України питання цієї заборгованості судом не вирішується.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Суд першої інстанції цього не врахував і помилково дійшов висновку, що нарахування ПАТ КБ «ПриватБанк» одночасно пені і штрафу відповідає вимогам закону.

Ураховуючи, що за порушення строків погашення заборгованості судом стягується штраф, як вид цивільної відповідальності, вимога Банку про стягнення пені за одне й те ж саме порушення не підлягає задоволенню.

Встановлено і не заперечується учасниками справи, що ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами в межах кредитного ліміту, встановленого на підставі укладеного з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору, проте не в повному обсязі виконувала взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого виникла заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 3 967,96 грн., яка залишилась не погашеною і підлягає стягненню разом зі штрафами за порушення строків погашення кредиту і відсотків: - 500 грн. (фіксована частина) та 223,40 грн. (процентна складова пропорційно стягнутої суми).

У зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, оскаржене судове рішення необхідно змінити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору в сумі 4 691,36 грн., з яких: 3 967,96 грн. - відсотки за користування кредитом, штрафи за порушення строків погашення кредиту і відсотків: - 500 грн. (фіксована частина) та 223,40 грн. (5% від суми стягнутого боргу).

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України в порядку розподілу судових витрат, виходячи з пропорційності заявлених та задоволених позовних вимог, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 117,29 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_1, задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 липня 2018 року змінити.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНПП НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», , рахунок № 3111, МФО 305299, заборгованість по кредитному договору № б/н від 17.01.2007 року в сумі 4691,36 грн., з яких: відсотки за користування кредитом - 3967,96 грн., штрафи: 500 (фіксована частина), 223,40 грн. (відсоткова ставка).

У відшкодування судових витрат стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНПП НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», , рахунок № 3111, МФО № 305299, 117,29 грн. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко