Постанова

Іменем України

15 березня 2018 року

м. Київ

справа № 401/1737/16-ц

провадження № 61-6253св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач (відповідач) - ОСОБА_4,

представники ОСОБА_4: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

відповідач - Світловодська міська рада,

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору (позивач) - ОСОБА_8,

представник ОСОБА_8 - ОСОБА_9,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області,

представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_10, ОСОБА_11,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області у складі судді Гармаш Т. І. від 05 квітня 2017 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Карпенка О. Л., Єгорової С. М. від 23 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Світловодської міської ради, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про визнання права власності на спадкове майно.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько ОСОБА_12, після смерті якого відкрилася спадщина на Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1. Спадкоємцями майна є позивач та його рідна сестра ОСОБА_8 Оскільки ОСОБА_8 із заявою про прийняття спадщини в установлений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори не зверталась, тому є такою, що спадщину не прийняла. Позивач вважає, що звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в установлений законом шестимісячний строк, він має право на спадщину після смерті батька у вигляді 1/2 частини будинку. Проте оформити право власності на спадковий будинок він не може, оскільки на вказане майно відсутні правоустановчі документи.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати за ним в порядку спадкування після померлого ОСОБА_12 право власності на Ѕ частини житлового будинку та господарських будівель, що розташовані на АДРЕСА_1.

У серпні 2016 року ОСОБА_8 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, Світловодської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Кіровоградськкій області, у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог у вересні 2016 року, просила встановити факт постійного проживання її зі спадкодавцем ОСОБА_12 на день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року; встановити факт прийняття нею спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року батька ОСОБА_12 та визнати за нею в порядку спадкування після померлого батька ОСОБА_12 право власності на ј частини житлового будинку та господарських будівель на АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги ОСОБА_8 мотивувала тим, що вона є рідною донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року батька ОСОБА_12 Згідно з договором дарування від 17 травня 2002 року вона отримала у дар Ѕ частини вищевказаного житлового будинку. Інша Ѕ частини належала її батьку ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу № 2-1082 від 04 червня 1981 року. Фактично житловий будинок та двір складає одне ціле, вона з батьком проживала разом, вели спільне господарство, спільний побут. Після смерті батька, 24 червня 2016 року вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на право власності, однак отримала відмову у зв'язку із пропущенням шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Посилаючись на те, що вона фактично прийняла спадщину після смерті батька, оскільки проживала з ним у спадковому будинку на день його смерті, а тому як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька має право на частку спірного будинку.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування після померлого ОСОБА_12 право власності на ј частини житлового будинку та господарських будівель, що розташовані на АДРЕСА_1.

Позов ОСОБА_8 задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_8 із спадкодавцем ОСОБА_12 на день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 року та факт прийняття ОСОБА_8 спадщини після смерті батька ОСОБА_12

Визнано за ОСОБА_8 в порядку спадкування після померлого ОСОБА_12 право власності на ј частини житлового будинку та господарських будівель, що розташовані на АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 травня 2017 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4 та визнаючи за ним право власності на ј частини спадкового будинку, суд першої інстанції виходив із того, що позивач та його сестра ОСОБА_8 є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_12, тому мають право на спадкування у рівних частинах кожен на спадковий будинок. Оскільки правоустановчі документи на ім'я спадкодавця на спадковий будинок відсутні, то право позивача підлягає захисту в обраний ним спосіб.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2017 року в частині задоволення позову ОСОБА_8 про встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті батька ОСОБА_12 скасовано та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновок суду першої інстанції про встановлення факту прийняття ОСОБА_8 спадщини після смерті батька ОСОБА_12 є неправильним, оскільки такий спосіб захисту спадкоємця не відповідає чинному законодавству. Погоджуючись із висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості іншої частини позовних вимог ОСОБА_8 та часткового задоволення позову ОСОБА_4, апеляційний суд виходив із того, що в цій частині вирішення позовів висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належної правової оцінки доводам та запереченням сторін не надали, зокрема, не врахували, що ОСОБА_8 належних та допустимих доказів спільного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_12 на день його смерті не надала, а висновки судів про доведеність останньою даного факту ґрунтуються на припущеннях.

У березні 2018 року представник Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області надіслав до суду пояснення на касаційну скаргу, у яких просить наведені у ній доводи розглянути відповідно до наявних в матеріалах справи доказів та вимог закону.

Оскільки рішення апеляційного суду не оскаржується в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_8 про встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті батька ОСОБА_12, то в цій частині на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інстанції не переглядається (стаття 400 ЦПК України).

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 лютого 2018 року до Верховного Суду надійшла вказана цивільна справа.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_12

Після смерті ОСОБА_12 відкрилась спадщина за законом на належне йому майно, в тому числі на Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1

Інша 1/2 частини вказаного будинку належить ОСОБА_8 на підставі договору дарування від 17 травня 2002 року.

ОСОБА_4 та ОСОБА_8 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_12 як діти померлого.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

01 квітня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Світловодської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_12 (а. с. 67, т. 1).

Постановою від 09 грудня 2015 року державний нотаріус Світловодської міської державної нотаріальної контори Панченко Н. В. відмовила ОСОБА_4 у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № АДРЕСА_1 Кіровоградської області у зв'язку із відсутністю у спадкоємця правовстановлюючого документа на вказаний будинок, виданого на ім'я спадкодавця.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_8 із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_12 в установлений частиною першою статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк не зверталася.

Обґрунтовуючи підстави свого позову, ОСОБА_8 посилалась на те, що на день відкриття спадщини вона проживала разом зі своїм батьком ОСОБА_12. у будинку АДРЕСА_1, вела з ним спільне господарство, тому в силу вимог частини третьої статті 1268 ЦК України вона є такою, що фактично прийняла спадщину після смерті батька.

Згідно довідки про склад сім'ї від 07 січня 2016 року № 557, виданої за підписом голови квартального комітету ОСОБА_14, у будинку № АДРЕСА_1 Кіровоградської області зареєстровані ОСОБА_8, її донька ОСОБА_15, брат ОСОБА_4, батько ОСОБА_12 Зазначено, що ОСОБА_8 по день смерті батька ОСОБА_12 проживали разом та вели спільне господарство (а. с. 193, т. 1).

Установивши, що на день смерті спадкодавця ОСОБА_12 у спірному будинку проживала його донька ОСОБА_8, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що остання є такою, що прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. За наявності двох спадоємців за законом першої черги кожен із них має право на спадквое майно в рівних частинах, тобто по ј частини спадкового будинку.

Суд правильно врахував, що ОСОБА_8 є власником Ѕ частини спірного будинку, співвласником якого був спадкодавець.

Посилання ОСОБА_4 в касаційній скарзі на те, що ОСОБА_8 не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту її спільного проживання із спадкодавцем на день його смерті не узгоджуються з матеріалами справи, а заявником не спростовано, що зазначена в довідці про склад сім'ї від 07 січня 2016 року № 557 інформація не відповідає дійсності.

На підтвердження факту проживання ОСОБА_8 на день смерті спадкодавця за іншою адресою заявником не надано належних і допустимих доказів, що є його процесуальним обов'язком.

Зазначені в касаційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанції по суті вирішення спору, тому вони зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

З урахуванням наведеного висновки судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для визнання за кожним із спадкоємців ОСОБА_12 - ОСОБА_4 та ОСОБА_8 права власності на спадкове майно в рівних частинах, що становить по ј частини за кожним, є правильними.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій в частині часткового задоволення позову ОСОБА_4 та задоволення позову ОСОБА_8 щодо встановлення факту її постійного проживання із спадкодавцем та визнання за нею права власності на ј частини спадкового будинку без змін.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 лютого 2018 року було зупинено виконання рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2017 року до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання вказаного судового рішення підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2017 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2017 року в частині часткового задоволення позову ОСОБА_4 та задоволення позову ОСОБА_8 щодо встановлення факту постійного проживання її зі спадкодавцем та визнання за нею права власності на ј частини спадкового будинку залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило