Ухвала

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 395/1448/16-ц

провадження № 61-6741св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н»,

відповідачі: ОСОБА_1, сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агролан»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 29 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Суровицької Л. В., Авраменко Т. М., Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» (далі - ТОВ «Агроконтракт-Н») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан» (далі - СТОВ «Агролан»), у якому просило: визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан», визнати договір оренди земельної ділянки, укладений 09 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агроконтракт-Н» поновленим.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4,25 га, яка розташована на території Капітанівської селищної ради Новомиргородського району, з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджено державним актом на право приватної власності на землю. За договором оренди від 09 жовтня 2008 року ОСОБА_1 передала належну їй земельну ділянку в оренду ТОВ «Агроконтракт-Н» строком на п'ять років. Земельну ділянку позивач орендував разом із земельними ділянками інших власників без установлення меж для кожної окремої ділянки та закріплення їх межовими знаками.

У порушення умов договору оренди ОСОБА_1 не повідомила позивача за шість місяців до закінчення строку договору про свій намір не продовжувати його на наступний термін.

05 квітня 2013 року та 08 січня 2014 року позивач на адресу відповідача направив листи-повідомлення про поновлення договору оренди з проектом додаткової угоди. Жодних відповідей на пропозицію про поновлення договору оренди відповідачем не надано.

У 2015 році позивачу стало відомо, що між ОСОБА_1 та СТОВ «Агролан» укладено договір оренди земельної ділянки, яка перебувала в користуванні позивача відповідно до договору оренди від 09 жовтня 2008 року. Посилаючись на порушення переважного права оренди, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області

від 5 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір оренди

від 09 жовтня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та

ТОВ «Агроконтракт-Н», не зареєстрований у встановленому законом порядку, є неукладеним, а відтак відсутні підстави для поновлення дії даного договору. Суд дійшов висновку, що поновлення договору оренди неможливо також з підстав наявності між відповідачами зареєстрованого 07 липня 2017 року договору емфітевзису.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 29 листопада

2017 року рішення суду першої інстанції в частині в частині відмови в задоволені позову про визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення, яким визнано поновленим договір оренди земельної ділянки, укладений

09 жовтня 2008 року між ТОВ «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_1 В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що договір оренди землі

09 жовтня 2008 року, укладений між ТОВ «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_1, пройшов державну реєстрацію у встановленому законом порядку відповідно до діючого на той час законодавства, а саме був зареєстрований 28 травня 2009 року спеціальним органом - структурним підрозділом Центру Державного земельного кадаструщодо ведення державного реєстру земель по відношенню до органів місцевого самоврядування у складі Держкомзему України. Суд дійшов висновку, що вказаний договір набув чинності з моменту його державної реєстрації - 28 травня 2009 року, згідно зі статтями 210, 640 ЦК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин, а тому за змістом статті 9 Закону України «Про оренду землі» саме з цього часу породжує для сторін договору права та обов'язки.

Апеляційний суд вказав, що у встановленому законом та договором порядку позивач належно та своєчасно повідомив орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк та надіслав йому проект додаткової угоди.

Також апеляційний суд дійшов висновку про порушення власником землі вимог, передбачених статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки ОСОБА_1 не зверталась до орендаря з пропозиціями щодо істотних умов договору, не повідомляла орендаря протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди про заперечення щодо поновлення договору, попередньо не повідомила орендаря про намір укладання договору оренди з новим орендарем, разом з тим земельна ділянка знову ним була передана в оренду іншій особі.

Крім того ні в період дії договору оренди землі від 09 жовтня 2008 року, ні після закінчення строку його дії ОСОБА_1 не зверталась до позивача з приводу невиконання чи неналежного виконання умов договору оренди.

Суд вважав, що за відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення орендаря щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, передбаченого статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною.

У касаційній скарзі, поданій 15 листопада 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог в частині визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд свої висновки зробив на недопустимих доказах і припущеннях, до правовідносин, що виникли між сторонами неправильно застосував норми закону, що регулюють відносини оренди земельної ділянки в частині переважного права орендаря на поновлення договору.

Касаційна скарга містить посилання на те, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що до закінчення строку дії договору орендарем ТОВ «Агроконтракт-Н» дотримано встановленої процедури реалізації переважного права на поновлення договору оренди землі на підставі частин першої-п'ятої, а також шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки відсутні докази направлення та отримання доданих до позовної заяви листа від 05 квітня 2013 року та проекту додаткової угоди (без номера та дати).

Також апеляційний суд не врахував листи-повідомлення орендодавця ОСОБА_1 від 23 листопада 2013 року та від 26 квітня 2014 року про небажання продовжувати строк дії договору, укладений з

ТОВ «Агроконтракт-Н».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Предметом спору у справі, яка переглядається, є порушення переважного правапозивача, як орендаря, на укладання договору на новий строк.

Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 594/376/17-ц за позовом товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія Центр» до ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Борщівська аграрна компанія» про визнання недійсним договору оренди землі та визнання договору оренди землі поновленим.

Колегія суддів зазначила, що у постановах Верховного Суду України

від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2540цс16, від 6 вересня 2017 року у справі № 6-2539цс16 висловлена правова позиція на користь визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та визнання поновленим договору на користь первинного орендаря ТОВ «Мрія Цент.

Проте суди попередніх інстанцій не відступаючи від правових висновків Верховного Суду України у порядку, передбаченого частиною першою статті 360-7 ЦПК України 2004 року, ухвалили протилежні судові рішення, дійшли протилежного правового висновку. По суті, суди не погодились з правовою позицією Верховного Суду України, при тих самих фактичних і правових обставинам, побідних правовідносинах.

Крім того, у провадженні Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду знаходяться й інші цивільні справи, в яких спір виник між

ТОВ «Борщівська аграрна компанія» та ТОВ «Мрія Центр», а також з ПрАП «Агропродсервіс», щодо визнання недійсним договору оренди землі та визнання договору поновленим з підстав, передбачених частинами першою-п'ятою, а також шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», тобто з тих самим правовідносин (провадження: №№ 61-5158ск18, 61-530св17,

61-716св17, 61-836св17, 61-1300 св17, 61-1308св17, 61-1312св17, 61-239ск18, 61-3907ск18, 61-3970ск18).

У зазначених справах суди також не погодились з правовим висновком Верховного Суду України, про який зазначено вище.

Колегія суддів вирішила, що наведене свідчить про виключну правову проблему в державі, коли нижчестоящі суди не сприймають правову позицію найвищого суду в державі в системі судоустрою, при однакових фактичних і правових обставинах, при подібних правовідносинах.

Вирішення цих правових питань, з урахуванням наведених вище правових позицій Верховного Суду України у подібних правовідносинах, містить виключну правову проблему для забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 10 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Таким чином, оскільки справа № 594/376/17-ц передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі 395/1448/16-ц.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» до ОСОБА_1, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан» про визнання договору оренди недійсним та визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем,зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 594/376/17-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В.В. Пророк

І. М. Фаловська

С.П. Штелик