Постанова

іменем України

8 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 727/2027/16-ц

провадження № 61- 1611 св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар ІринаМихайлівна, Відділ Державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 липня 2016 року, ухвалене у складі судді Волошина С. О., та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 25 серпня 2016 року, постановлену у складі колегії судді Перепелюк Л. М., Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського управління юстиції, Відділ державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції (далі - ВДВС Чернівецького МУЮ), вимоги якого змінювала, і остаточно просила визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що підставою для вчинення виконавчого напису була та обставина, що ніби вона 3 квітня 2007 року уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір, за умовами якого отримала кредит у сумі 7 380 грн, який зобов'язувалась повернути до 3 квітня 2009 року.

Згодом їй стало відомо, що у провадженні ВДВС Чернівецького МУЮ перебуває виконавче провадження № 48073355 від 9 липня 2015 року про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за цим кредитним договором в сумі 153 946,56 грн на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар Ірини Михайлівни, вчиненого 8 травня 2015 року.

Просила визнати виконавчий напис, вчинений 8 травня 2015 року, таким, що не підлягає виконанню, оскільки жодних вимог про погашення заборгованості від банку вона не отримувала, приватний нотаріус не мав доказів безспірності заборгованості і з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 липня 2016 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 2175, вчинений 8 травня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М., про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 153 946,56 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис на суму, яка не відповідає безспірній сумі заборгованості, про існування якої позивачу відомо не було.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 25 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та відхилив доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк».

У вересні 2016 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Н.В. подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 25 серпня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, оскільки банком приватному нотаріусу були подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості, а саме кредитний договір та розрахунок заборгованості.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою і ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд .

15 січня 2018 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Судами встановлено, що 3 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримала кредит в сумі 7 380 грн зі сплатою 1% на місяць з кінцевим терміном повернення 3 квітня 2009 року.

8 травня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Боднар І. М. вчинено виконавчий напис, яким стягнено з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 155 646,56 грн.

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції від 9 липня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса.

8 жовтня 2015 року постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції накладено арешт на майно ОСОБА_4

Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України).

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вирішуючи справу, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про порушення приватним нотаріусом вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не пересвідчився у безспірності заборгованості боржника і не врахував, що з дня виникнення вимоги минуло більше трьох років.

З такими висновками погоджується і колегія суддів враховуючи наступне.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

З розрахунку заборгованості судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконувала і жодного разу, починаючи з 2007 року, кредит та проценти за користування ним не сплачувала.

Оскільки відповідно до умов договору погашення кредиту, процентів та інших платежів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів суд обчислював з моменту (місяця) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Тобто, починаючи з 2007 року, банк був обізнаний про порушення свого права та у нього виникло право вчиняти дії для захисту порушеного права.

Встановивши, що жодного щомісячного платежу на виконання кредитного договору, кінцевий строк погашення кредиту за яким 3 квітня 2009 року, позивач не вносила, і позовна давність за домовленістю сторін збільшена не була, суди дійшли правильного висновку, що з дня виникнення права вимоги на стягнення вказаної заборгованості минуло більше трьох років, що виключає можливість її стягнення за виконавчим написом.

Крім цього, судами правильно встановлено, що нотаріус не переконалася у безспірності заборгованості і цей висновок відповідачем не спростовано. На підтвердження спірності заборгованості апеляційний суд послався на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 квітня 2008 року про стягнення із ОСОБА_4 заборгованості за цим же кредитним договором і на ухвалу суду від 23 червня 2016 року, якою вказане заочне рішення скасовано.

Встановивши, що перебіг позовної давності розпочався з 3 квітня 2009 року і не переривався, а виконавчий напис вчинено у 2015 році, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позову.

До таких висновків суди попередніх інстанцій дійшли на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи заявника про надання банком нотаріусу документів, що підтверджують безспірність суми, відповідно частини 1 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безпідставні, оскільки вказана Інструкція втратила чинність 7 березня 2012 року на підставі наказу Міністерства юстиції № 296/15 від 22 лютого 2012 року.

Порушення цивільних процесуальних норм, на які посилається заявник, матеріалами справи не підтверджено і таких порушень, що призвели до неправильного вирішення позову, не встановлено.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення постановлені з додержанням норм процесуального права і правильним застосування норм матеріального права, висновки яких доводами касаційної скарги не спростовані, що відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Сокуренко Наталією Вікторівною, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 25 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник О. В. Ступак