Справа № 738/1981/17
№ провадження 2/738/68/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року м. Мена

Менський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Сова Т.Г.,

секретаря судових засідань Бреус Н.В.,

з участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Ходико Є.М.,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі суду м. Мена Чернiгiвської областi цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» ( ПРАТ «СТ»ГАРАНТІЯ») про стягнення 12 875 грн. страхового відшкодування , пов'язаного із витратами на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника , 7 300 грн страхового відшкодування , пов'язаного із заподіяною моральною шкодою та 4800 грн судових витрат, пов'язаних з оплатою позивачем правової допомоги ,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2017 року до Менського районного суду звернулася ОСОБА_2 з позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» про відшкодування шкоди. Позов мотивувала тим, що 11 серпня 2015 року близько 18.40 год. на автодорозі «Корюківка-Сахутівка-Мена» біля села Киселівка Менського району Чернігівської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участі водія ОСОБА_5, який керуючи автомобілем НОМЕР_1 допустив зіткнення з кінною гребкою під керуванням ОСОБА_6, який виїхав на дорогу з прилеглої території. В результаті ДТП ОСОБА_6 помер в приміщенні Менської ЦРЛ. За фактом вищезазначеного ДТП було відкрито кримінальне провадження за № 0000362 від 12.08.2015 за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою про закриття кримінального провадження від 05.10.2018 вищевказане кримінальне провадження було закрите, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. В результаті вказаної ДТП та наслідків від неї позивачу, а саме матері загиблого, було завдано матеріальної та моральної шкоди, яку вона і просила стягнути із страхової компанії, в якій була застрахована цивільно - правова відповідальність водія автомобіля НОМЕР_1. Однак страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування. В зв'язку з цим, позивач для захисту своїх прав, звернулась до суду з позовом та просить стягнути з відповідача 14616 грн страхового відшкодування, пов'язаного із витратами на поховання та спорудження надгробного пам'ятника, 7308 грн страхового відшкодування, пов'язаного із заподіяною моральною шкодою та витрати на правову допомогу в розмірі 4800 грн. В ході розгляду справи представником позивача було подано заяву про зменшення позовних вимог, в зв'язку з тим, що позивачем було встановлено надгробний пам'ятник на виготовлення і встановлення якого затрачено 6860,00 грн. що разом із витратами на поховання складає 12875,00 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача 12875,00 грн страхового відшкодування, пов'язаного із витратами на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, 7308,00 грн. морального відшкодування та 4800 грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою судді від 14 грудня 2017 року було відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд в режимі відеоконференції з Шевченківським районним судом міста Києва.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2018 року провадження по справі зупинено, до вирішення іншої справи.

Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 12 липня 2018 року ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою судді від 08 серпня 218 року провадження по справі поновлено та призначено судовий розгляд.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та наполягала на їх задоволенні.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав зменшені позовні вимоги та пояснив суду наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Кінна гребка не є пристроєм, який призначений для перевезення людей і (або) вантажу і призначена для оброблення землі сільськогосподарського призначення, не має встановленого на ній спеціального обладнання чи механізмів, а рухається внаслідок дії мускульної сили свійської тварини, а отже кінну гребку не можна визнавати джерелом підвищеної небезпеки. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, шкоду ОСОБА_6 було завдано джерелом підвищеної небезпеки, а саме: транспортним засобом під керуванням ОСОБА_5 Таким чином, володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду завдану ними в розумінні ст. 1166, 1187 ЦК України, а не пішоходи, пасажири чи інші особи, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди. Так як, цивільно-правова відповідальність володільців джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від наявності вини, а страхування цивільно-правової відповідальності спрямоване саме на страхування відповідальності законних володільців джерела підвищеної небезпеки, то відповідно і страхові компанії, в межах договору страхування, зобов'язані нести відповідальність за шкоду спричинену застрахованим джерелом підвищеної небезпеки.

Представник відповідача Ходико Є.М. в судовому засіданні в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з таких підстав. Ходико Є.М. не заперечував факту про те, що 11 серпня 2018 року о 18 год. 40 хв. на автодорозі сталась ДТП за участю автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5 та кінної гребка (грабарки) під керуванням неповнолітнього ОСОБА_6, в результаті якої останній отримав тілесні ушкодження та помер в приміщенні Менської ЦРЛ. На момент даної ДТП автомобіль ОСОБА_5 був застрахований страховим товариством «Гарантія» відповідно до полісу (договору) обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/3112941 від 13.05.2015. За фактом ДТП були внесені відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яка 05.10.2015 закрита у зв'язку з відсутністю складу злочину. Тобто в зазначеній дорожньо - транспортній пригоді неправомірно діяв громадянин ОСОБА_6 Не зважаючи на це, позивач ОСОБА_2 19.07.2017 звернулась до страхової компанії з заявою про виплату їй страхового відшкодування, яка була розглянута та відмовлено в її задоволенні по причині того, що причиною ДТП стало порушення ПДР візником гужового транспорту ОСОБА_6, а тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1188 ЦК України за наявності вини лише особи, якій завдана шкода, вона їй не відшкодовується. Враховуючи, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність пов'язана з використанням транспортних засобів, а відповідно до Правил дорожнього руху, кінна гребка є видом гужового транспортного засобу, тому усі відносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що виникли на автодорозі Корюківка-Сахутівка-Мена біля с.Киселівка, слід визнавати як правовідносини між водіями транспортних засобів. А тому в даному випадку слід застосовувати саме норми ст. 1188 ЦК України, тобто відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки і даному випадку слід врахувати, що шкода завдана одному водію із вини іншого, відшкодовується винним, не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини.

Заслухавши пояснення учасників по справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженню, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як встановлено судом, 11 серпня 2015 року близько 18 год 40 хв. на автодорозі Корюківка - Сахутівка - Мена біля села Киселівка Менського району Чернігівської області сталась дорожньо - транспортна пригода за участю водія ОСОБА_5, який керуючи автомобілем НОМЕР_1 допустив зіткнення з кінною гребкою під керуванням ОСОБА_6, який виїхав на дорогу з прилеглої території.

В результаті ДТП ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, від яких помер в приміщенні Менської ЦРЛ (а.с.11).

За фактом вищевказаного ДТП було внесено відомості до ЄРДР за № 0000362 від 12.08.2015 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою від 05 жовтня 2015 року кримінальне провадження № 0000362 від 12.08.2015 закрито, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.7).

Згідно п. 5 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь - яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також дальність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід того, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Крім цього, відповідно до п.1.10 Постанови КМУ «Про правила дорожнього руху» від 10 жовтня 2001 року № 1306, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Враховуючи вищевикладене, та з'ясовані в ході судового розгляду обставини вчинення даної дорожньо - транспортної пригоди, зокрема те, що кінна гребка не є пристроєм, який призначений для перевезення людей і (або) вантажу, не має встановленого на ній спеціального обладнання чи механізмів, а приводиться в дію внаслідок мускульної сили свійської тварини (коня) і призначена для оброблення землі сільськогосподарського призначення, тому суд погоджується з думкою представника позивача про те, що кінна гребка не являється транспортним засобом і не є джерелом підвищеної небезпеки.

Частина 5 статті 1187 ЦК України передбачає, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини (п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013).

Згідно пункту 21.1 статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 01.07.2004 в редакції чинній на дату пригоди: з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно - правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Як встановлено в судовому засіданні, станом на дату ДТП, цивільно - правова відповідальність водія ОСОБА_5 була застрахована у відповідача - ПрАТ «СТ «Гарантія» відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/3112941.

Пункт 1.3 статті 1 Закону №1961-ІV від 01.07.2004 в редакції чинній на дату пригоди, передбачає, що потерпілими є юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо - транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Стаття 6 цього Закону визначає, що страховим випадком є дорожньо - транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 22 Закону №1961-ІV від 01.07.2004 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю потерпілого внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, є шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо - транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо - транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо - транспортної пригоди.

Відповідно до пункту 27.4 статті 27 Закону №1961-ІV від 01.07.2004 в редакції чинній на дату пригоди, страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Позивачем на підтвердження понесених матеріальних витрат, а саме витрат на поховання в розмірі 6015,00 грн та витрат на виготовлення і спорудження надгробного пам'ятника в розмірі 6860,00 грн надану суду належні докази, зокрема товарну накладу № 114 від 13 серпня 2015 року (а.с.15) та накладну № 74 від 27 квітня 2018 року (а.с.164).

На момент ДТП ОСОБА_6 було 15 років, у шлюбі він не перебував і дітей не мав. З рідних у нього були лише батьки - ОСОБА_2 та ОСОБА_7, що підтверджується копією про народження (а.с.10).

Отже, розмір моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_6 в результаті ДТП, належний позивачу становить 7308,00 грн. (1218,00 грн х 12 = 14616/2 = 7308).

Згідно пункту 27.3 статті 27 Закону №1961-ІV від 01.07.2004 в редакції чинній на дату пригоди, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. - за розгляд справи щодо майнових вимог та 704 грн. 80 коп. - за розгляд справи щодо вимог немайнового характеру.

Враховуючи вищевикладене, а також відсутність в матеріалах справи висновку про те, що саме потерпілий ОСОБА_6 не впорався з керуванням конем, який своєю мускульною силою приводив в дію кінну гребку, суд приходить до висновку, що заявлені уточнені позовні вимоги є законними і обґрунтованими, кінна гребка не являється джерелом підвищеної небезпеки, позивачем відповідно до вимог чинного законодавства розраховано розмір необхідного страхового відшкодування, розмір спричиненої моральної шкоди та понесених судових витрат, а тому суд погоджується з таким розрахунком та приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 76-89, ст.ст. 258-259, 264-268 ЦПК України, ст. 1187 ЦК України,

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» (ПРАТ «СТ»ГАРАНТІЯ») про стягнення страхового відшкодування, пов'язаного із витратами на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, 7 300 грн страхового відшкодування, пов'язаного із заподіяною моральною шкодою та 4800 грн судових витрат, пов'язаних з оплатою позивачем правової допомоги - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» ( ПРАТ «СТ»ГАРАНТІЯ») 12 875 грн. на користь ОСОБА_2 в рахунок страхового відшкодування пов'язаного із витратами на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» ( ПРАТ «СТ»ГАРАНТІЯ») 7 308 грн. на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» ( ПРАТ «СТ»ГАРАНТІЯ») 4 800 грн. на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування за понесені витрати на правову допомогу.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» (ПРАТ «СТ»ГАРАНТІЯ») 704 грн.80 коп. судового збору за розгляд справи щодо майнових вимог та 704 грн.80 коп. судового збору за розгляд справи щодо вимог немайнового характеру - на користь держави.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвали суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 03 грудня 2018 року.

Суддя Т.Г. Сова