Провадження № 2/752/2403/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26.06.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Павлюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - третя київська державна нотаріальна контора та ОСОБА_3, про усунення від права на спадкування, -

в с т а н о в и в:

у липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її чоловік ОСОБА_4. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1.

Спадкоємцями померлого є позивач, яка перебувала з ним у шлюбі з 21 січня 2004 року, та донька померлого ОСОБА_5

Позивач зазначає, що влітку 2003 року у ОСОБА_4 стався інсульт, після якого права сторона була повністю паралізована. В подальшому ОСОБА_4 була встановлена 1 група інвалідності. Відповідач не доглядала за своїм батьком, оскільки постійно проживає в Німеччині. З 2003 року і до дня смерті позивач цілодобово доглядала, годувала, лікувала та підтримувала моральний дух ОСОБА_4, який протягом 6 останніх років життя був прикутий до ліжка.

ОСОБА_4 за час життя залишив заповіт на ім'я позивача, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж.В.

Оскільки відповідач є непрацездатною (має пенсійний вік), вона має право на обов'язкову частку у розмірі 1/4 частини спадкового майна.

Оскільки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мав похилий вік та тяжку хворобу, у зв'язку з чим знаходився у безпорадному стані, а ОСОБА_2 ухилялася від надання йому допомоги, ОСОБА_1 просить усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті батька останньої.

В судовому засіданні позивач та її представники підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Представники відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні не визнали позовні вимоги та заперечували проти їх задоволення, зазначивши про необгрунтованість вимог позивача.

Третя особа - Третя київська державна нотаріальна контора в судове засідання не забезпечила явку свого представника, надіслали клопотання про розгляд справи без участі їх представника.

Третя особа - ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що на даний час він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, посвідченого 23 листопада 2016 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бублик В.О.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 січня 2004 року та постійно проживали разом за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 7 т.1)

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, донька ОСОБА_4 від попереднього шлюбу. (а.с. 9 т.1)

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується даними свідоцтва про смерть, виданого 07 травня 2009 року відділом реєстрації смерті у м. Києві. (а.с. 8)

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка йому належала на праві приватної власності.

21 травня 2009 року Третьою київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 444/09 року щодо майна померлого ОСОБА_4, з якої вбачається, що 21 травня 2009 року із заявою про прийняття спадщини за законом до Третьої київської державної нотаріальної контори звернулась донька померлого ОСОБА_2 як спадкоємиця першої черги відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, після чого 02 липня 2009 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим 11 лютого 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж.В., до Третьої київської державної нотаріальної контори звернулась дружина померлого ОСОБА_1. (а.с. 74 т.1)

З матеріалів справи вбачається, що за час життя ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений 11 лютого 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж.В. (а.с. 94), згідно з яким все майно де б воно не було і з чого не складалось, і взагалі все те, що буде належати в день смерті заповідав ОСОБА_1

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2014 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - третя київська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним. (а.с. 28)

Предметом спору у даній справі є усунення спадкоємця від права на спадкування за законом з підстав, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом майна померлого як його дочка, і цей факт не заперечується сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво перебував у безпорадному стані. За змістом даної норми факт ухилення від виконання обов'язків щодо утримання спадкодавця лише тоді є підставою для усунення від права на спадкування, якщо цей факт встановлений судом. Крім того, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві полягає в умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцеві.

З огляду на викладене правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги (1) при можливості її надання спадкодавцю (2), який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу (3), потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця (4).

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що влітку 2003 року у ОСОБА_4 стався інсульт, після якого права сторона була повністю паралізована. В подальшому ОСОБА_4 була встановлена 1 група інвалідності. Відповідач не доглядала за своїм батьком, оскільки постійно проживає в Німеччині. З 2003 року і до дня смерті позивач цілодобово доглядала, годувала, лікувала та підтримувала моральний дух ОСОБА_4, який протягом 6 останніх років життя був прикутий до ліжка.

На підтвердження зазначених обставин надала виписки з медичних карток стаціонарного хворого, з історій хвороби за період з 2003 року до моменту смерті ОСОБА_8

З матеріалів справи вбачається, що влітку 2003 року у ОСОБА_4 стався інсульт, внаслідок якого йому було завдано значної шкоди.

З 20 червня 2003 року по 03 липня 2003 року ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в Центральній міській клінічній лікарні м. Києва, про що зазначено в виписці з історії хвороби № 3216619.

У подальшому ОСОБА_4 отримував амбулаторну медичну допомогу.

Рішенням Подільської МСЕК м. Києва від 14 листопада 2003 року ОСОБА_4 була встановлена I група інвалідності безстроково, що зазначено в виписці із акту огляду МСЕК № 076002. При огляді спеціалістами Подільського МСЕК м. Києва 14.11.2003 р., який було проведено вдома, було встановлено, що ОСОБА_4 потребував постійного стороннього догляду та самостійно не рухається у ліжку, мова у нього була відсутня. В період весни 2005 р. - осені 2006 р. ОСОБА_4 періодично надавалася амбулаторна медична допомога невропатологом поліклініки та дільничним терапевтом. У період 2007 р. - початку 2008 р. він отримував амбулаторну медичну допомогу дільничним невропатологом, яка встановила, що він прикутий до ліжка та самостійно не рухається.

В ході розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - третя київська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним було проведено посмертну судово-психіатричну експертизу. Згідно акту посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи № 568 від 05.07.2013 р., копія якого надана позивачем, внаслідок зазначених захворювань ОСОБА_4 не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. (а.с. 34 т. 1)

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування позивачем доведені, у зв'язку із чим позов підлягає задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 1224, 1241 та 1261 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Усунути ОСОБА_2 від права на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка м. Києва, іден. номер НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: