РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2018 м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області

в складі : головуючого судді Шимчика Р.В.,

при секретареві Піддубняк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жашків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору - служба у справах дітей Жашківської районної державної адміністрації, служба у справах дітей Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області, орган опіки та піклування Голосіївської районної державної адміністрації м. Києва,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В обгрунтування свого позову позивач вказала, що з 30 жовтня 2010 року вона та відповідач перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Жашківського районного управління юстиції у Черкаській області, про що у книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 131, який 03.02.2014р. був розірваний заочним рішенням Артемівського міськрайонного суд Донецької області.

Від спільного проживання в шлюбі сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

10 січня 2014 року на підставі заочного рішення Артемівського міськрайонного суд Донецької області з відповідача було стягнуто аліменти на неповнолітню доньку.

Фактичні шлюбні стосунки між сторонами були припинені з 2013 року, позивач та відповідач проживають окремо, дитина проживає з позивачем. Спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з позивачем.

Весь цей час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. На сьогоднішній день дитині вже сім років, вона не пам'ятає батька та немає до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачила. Також в спілкуванні з позивачем донька ніколи про нього не питала та не цікавилась. Донька разом з позивачем та її цивільним чоловіком проживають в двокімнатній квартирі.

Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між позивачем, дитиною і цивільним чоловіком склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Дитина знаходиться на обліку в дитячій міській поліклініці. Їй вчасно проведені профілактичні щеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди, стан здоров'я задовільний. Нагляд за станом здоров'я дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день здійснює мати (позивач). Батько (відповідач) участі в житті дитини не приймав. Ці обставини підтверджуються актом обстеження матеріально побутових умов сім'ї проведеним депутатами Сіверської міської ради від 2016 року.

Відповідно до розрахунку Жашківського районного відділу державної виконавчої служби від 16.03.2017 року №161 заборгованість відповідача по аліментах складає 27491 грн. 50 коп..

Відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування позивача та його дитини і з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з батьком та прийнятті його участі у вихованні доньки, тому вищевикладені обставини свідчать про небажання відповідача виконувати відносно дитини його батьківських обов'язків, покладених на нього законом.

В зв'язку з вищевикладеним позивач вимушена звернутися до суду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 06.09.2016р., не з'явилися, при цьому представник позивача ОСОБА_4 подав до суду заяву про слухання справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явився, але подав до суду заяву, в якій просить розгляд цивільної справи проводити у його відсутності, позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - органу опіки та піклування Жашківської районної державної адміністрації -Савчук Н.С., яка діє на підставі довіреності №24/01-31 від 16.01.2017р., не з'явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить розгляд цивільної справи проводити у її відсутності і винести рішення на розсуд суду.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - служби у справах дітей Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області - не з'явився, при цьому надіслав до суду копію висновку органу опіки та піклування Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області про доцільність позбавлення батька ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - органу опіки та піклування Голосіївської районної державної адміністрації м. Києва - не з'явився, але надіслав письмове пояснення, в якому просить справу розглядати без його участі у зв'язку з виробничою необхідністю, та додатки: акт обстеження умов проживання ОСОБА_2 і його письмове пояснення.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно частин 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У відповідності до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ч. 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 30 жовтня 2010 року проживали у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Жашківського районного управління юстиції у Черкаській області, про що у книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №, який відповідно до копії заочного рішення Артемівського міськрайонного суд Донецької області від 03 лютого 2014 року було розірвано.

За період спільного проживання в шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася дочка ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 24.12.2010р. відділом реєстрації актів цивільного стану Жашківського районного управління юстиції у Черкаській області, в якому батьком записаний ОСОБА_2.

На підставі заочного рішення Артемівського міськрайонного суд Донецької області від 10 січня 2014 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01.12.2017р. №536 вбачається, що ОСОБА_2 взагалі не сплачував аліменти і має заборгованість в розмірі 34423 грн. 75 коп..

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї від 16.10.2017р., неповнолітня ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 Артемівського району Донецької області. Санітарний стан житлового приміщення задовільний. У ОСОБА_3 є своя кімната і всі необхідні речі. Загальний дохід сім'ї складає 3500 грн. Взаємовідносини в сім'ї доброзичливі.

Відповідно до довідки Сіверської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №3 від 06.12.2017р., ОСОБА_3 навчається у 1 класі. Вихованням доньки займається мати. Батько ОСОБА_6 за час навчання жодного разу не відвідував школу і не цікавився навчанням доньки, на батьківські збори не з'являвся, у вихованні доньки не приймав ніякої участі.

З виписки амбулаторної карти встановлено, що ОСОБА_3 з моменту народження спостерігається у Сіверській амбулаторії Бахмутського району Донецької області.

Згідно довідки про склад сім'ї №5024 від 05.12.2017р. та побутової характеристики від 06.12.2017р., ОСОБА_1 проживає разом зі своєю донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_7. За час проживання зарекомендувала себе з позитивної сторони, спокійна, доброзичлива, добропорядна, з сусідами підтримує дружні стосунки, веде здоровий образ життя, шкідливих звичок не має, суспільний порядок не порушує.

У відповідності до пояснення служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації вбачається, що з метою об'єктивного та всебічного розгляду судового спору, ОСОБА_2 було запрошено до Служби у справах дітей для надання пояснень по суті справи. 12.02.2018р. ОСОБА_2 надав письмові пояснення, в яких вказав, що категорично заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3, оскільки бажає приймати участь у її вихованні.

Згідно акту обстеження умов проживання від 13 лютого 2018 року встановлено, що ОСОБА_2 проживає у АДРЕСА_2, на умовах усної домовленості про оренду житла разом з дружиною ОСОБА_8 та їхньою донькою ОСОБА_9. Умови проживання задовільні. Для виховання та розвитку дитини у разі відвідування малолітньою донькою ОСОБА_3 батька, створено належні умови. Стосунки в сім'ї щирі, дружні та доброзичливі.

У письмовому поясненні ОСОБА_2 заперечує щодо позбавлення батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки ОСОБА_3, оскільки у вихованні дочки він завжди мав бажання приймати участь, приїжджав провідати доньку, однак його колишня дружина ОСОБА_1 відмовила у зустрічі з дитиною, пояснила, що має іншого чоловіка ОСОБА_10, і дитині роз'яснила, що ОСОБА_10 це є її батько. Зустріч з ним травмує стан дитини, тому що побачивши його вона буде за ним сумувати і задавати питання, на які їй тяжко буде відповідати. Свої дії мотивувала тим, що коли «бомбили» місто Сіверськ Донецької області, то була порушена психологічна і моральна поведінка дитини, і що на той момент поряд з ними був ОСОБА_10. ОСОБА_2 пояснює, що мав переживання щодо своєї дитини і поміркувавши, якщо все так сталося, то на певний час, він та ОСОБА_1 домовилися, що вони разом з нею дадуть час на те, щоб дитина заспокоїлася від пережитої моральної травми, будуть разом відновлювати розуміння, що він є її батьком. Але все відбулося не так як домовлялися. ОСОБА_1 його обманула, поміняла номер телефону, свого місця перебування не повідомила і зникла. І з того часу ОСОБА_2 не бачив і не чув від них ні одної звістки. З власних пошуків він дізнався, що вони повернулися в м. Сіверськ і його зустріч з ними повністю ігнорують.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області про доцільність позбавлення батька ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, від 29.01.2018р. вих.№28/0118, ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню, розвитку та утриманню малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., а тому є доцільним позбавити його батьківських прав у відношенні його дочки.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

У відповідності до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

В позовній заяві позивач стверджує, що весь час після розірвання шлюбу відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні, він жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування позивача та його дитини, і з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з батьком та прийнятті його участі у вихованні доньки, тому вищевикладені обставини свідчать про небажання відповідача виконувати відносно дитини його батьківських обов'язків, покладених на нього законом. Однак з пояснення відповідача вбачається протилежне, а саме те, що відповідач намагався провідувати доньку, спілкуватися з нею, мав бажання дбати про її духовний та матеріальний розвиток, але при цьому його колишня дружина сама перешкоджала спілкуванню батька з донькою.

З вказаних обставин слід розуміти, що ухилення від виконання батьківських обов'язків та їх невиконання не є тотожними поняттями.

У ст. 164 СК України наведені лише підстави і ознаки ухилення від виконання батьківських обов'язків. Утім, чіткого визначення самого поняття «ухилення» не визначено.

У сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так:

1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з огляду значення словосполучення "ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини», з об'єктивної сторони слід розуміти такі дії чи бездіяльність особи, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. Отож, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Таким чином, ухилення від виконання батьківських обов'язків не знаходить свого відображення, оскільки в даному випадку мали місце обставини, які не залежали від самого відповідача, і слугували лише інструментом для задоволення амбіцій позивача, що насамперед порушувало права і інтереси дитини.

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.07.2016 № 760/18209/15-ц та від 14.09.2016 № 216/2914/14-ц).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 дійсно не виконував свої батьківські обов'язки, передбачені ст. 150 СК України, не надавав матеріальної допомоги своїй дочці, але водночас, враховуючи обставини, зазначені в його поясненні, встановлено, що свої батьківські обов'язки ОСОБА_2 не мав можливості реалізувати в силу певних обставин, які на той час не залежали від нього, заперечує проти позбавлення його батьківських прав, оскільки має намір і бажання приймати участь у вихованні доньки, дбати про її матеріальний і моральний розвиток, відвідувати її, а тому суд не погоджується з висновком органу опіки і піклування, і вважає, що в діях ОСОБА_2 відсутнє свідоме ухилення від виконання ним батьківських обов'язків.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті та прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості».

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов'язків відносно дитини.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що під час розгляду справи не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки батько дитини виявляє стійке бажання у виконанні батьківських обов'язків, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, у зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3, 9 ч. 2 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, Декларацією ООН прав дитини (1959р.), п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст.ст. 19 ч.6, 150, 164 СК України, ст.ст. 2 ч.1, 5 ч.1, 12 ч.ч.1-3, 13, 19 ч. 1, 76 ч. 1, 263 ч..ч. 1,5, 247 ч.2, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору - служба у справах дітей Жашківської районної державної адміністрації, служба у справах дітей Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області, орган опіки та піклування Голосіївської районної державної адміністрації м. Києва, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області через Жашківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення на надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Головуючий суддя: Роман Васильович Шимчик