АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 758/6759/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц/796/4474/2018Головуючий у суді першої інстанції - Васильченко О.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Всесвітня інформаційна служба» про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ТОВ «Телерадіокомпанія «Всесвітня інформаційна служба» про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію, зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що 25.03.2016 в ефірі програми «Шустер LIVE» на телеканалі 3sTV під час свого виступу ОСОБА_5 повідомила наступне: «Думаю я розпочну з того, що коли колишній режим гноїв мене за ґратами, цей симпатичний пан працював на Партію регіонів і був помічником мера Харкова ОСОБА_2 і зараз він буде вчити як треба і що робити».

Крім того, поширення інформації відбулось і в мережі Інтернет на офіційному сайті телеканалу 3sTV та на офіційному каналі YouTube програми «Шустер LIVE».

ОСОБА_4 зазначив, що поширена ОСОБА_5 інформація є недостовірною, порушує його право на повагу до честі, гідності та ділової репутації, не є оціночним судженням, оскільки офіційно він ніколи не займав посаду «помічник ОСОБА_2», членом Партії регіонів ніколи не був, інші форми праці або співпраці з вказаною політичною силою також відсутні.

У зв'язку із негативним відношенням, яке склалось у суспільстві до Партії регіонів та колишніх представників цієї політичної сили, ОСОБА_4 вважав, що безпідставне звинувачення у праці (співпраці) з цією політичною силою порушує його право на повагу до честі, гідності та ділової репутації, тому він звернувся до суду з цим позовом, в якому просив: визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію інформацію, поширену ОСОБА_5 в ефірі програми «Шустер LIVE» на телеканалі 3sTV 25.03.2016, наступного змісту: «Думаю я розпочну з того, що коли колишній режим гноїв мене за ґратами, цей симпатичний пан працював на Партію регіонів і був помічником мера Харкова ОСОБА_2 і зараз він буде вчити як треба і що робити».

Зобов'язати власника телеканалу 3sTV TOB «Телерадіокомпанія «Всесвітня інформаційна служба» не пізніше одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили оголосити його резолютивну частину в ефірі програми «Шустер LIVE» (а.с.3-7).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08.08.2017 в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено (а.с.127-130).

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 06.112017 апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 08.08.2017 скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 з інших правових підстав (а.с.154-157).

Постановою Верховного Суду від 04.04.2018 частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_4 Рішення Апеляційного суду м. Києва від 06.11.2017 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 188-191).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вказує, що суд першої інстанції дійшов неправомірного та необґрунтованого висновку про недоведеність факту поширення недостовірної інформації, внаслідок чого безпідставно відмовив у задоволенні позову (а.с.136-140).

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з викладеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Після надходження справи із суду касаційної інстанції, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.05.2018 справу призначено до апеляційного розгляду на 30.05.2018 (а.с.195, 196).

30.05.2018 судове засідання було відкладено на 20.06.2018 за клопотанням представника відповідача (а.с.203,204,206,207).

В судовому засіданні 20.06.2018 представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Відповідачі та/або їх представники в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, а тому суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом встановлено, що 25.03.2016 в ефірі програми «Шустер LIVE» на телеканалі 3sTV під час свого виступу ОСОБА_5 повідомила наступне: «Думаю я розпочну з того, що коли колишній режим гноїв мене за ґратами, цей симпатичний пан працював на Партію регіонів і був помічником мера Харкова ОСОБА_2 і зараз він буде вчити як треба і що робити». Поширення вказаної інформації також відбулось у мережі Інтернет на офіційному сайті телеканалу 3sTV та на офіційному каналі YouTube програми «Шустер LIVE».

Вважаючи вказану інформацію недостовірно та такою, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію, ОСОБА_4 звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що інформація була поширена саме відповідачем та, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з статтею 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

У пункті 18 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України також роз'яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

На підтвердження тієї обставини, що поширена інформація стосується саме позивача суду було надано запис трансляції програми «Шустер LIVE», показ якої відбувся 25.03.2016 в ефірі телеканалу 3sTV. Крім того, позивачем вказано хронометраж його виступу і виступу ОСОБА_5 на підтвердження того, що поширена інформація стосувалася саме нього.

Так, представник позивача вказує, що в ході цієї програми саме між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 відбулись дебати з приводу оцінки діяльності Кабінету Міністрів України під керівництвом ОСОБА_7 Спочатку слово було надано ОСОБА_5, виступ якої тривав з 1 год. 04 хв. до 1 год. 15 хв. ефірного часу, у подальшому ОСОБА_4 була надана можливість прокоментувати слова ОСОБА_5, виступ тривав з 2 год. 12 хв. до 2 год. 19 хв. ефірного часу. Одразу після виступу ОСОБА_4, ведучий програми словами: «ОСОБА_5, будь-ласка» запросив до слова ОСОБА_5, яка о 2 год. 19 хв. ефірного часу, звертаючись безпосередньо до ОСОБА_4 та вказуючи на нього жестом, поширила наступну інформацію: «Думаю я розпочну з того, що коли колишній режим гноїв мене за ґратами, цей симпатичний пан працював на Партію регіонів і був помічником мера Харкова ОСОБА_2 і зараз він буде вчити як треба і що робити».

Відповідно до принципу змагальності сторін, закріпленого у статті 10 ЦПК України 2004 року, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 214 ЦПК України 2004 року під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Отже, суд першої інстанції, у порушення вимог указаних норм процесуального закону, безпідставно не прийняв до уваги вказані обставини і надані позивачем докази на їх підтвердження (запис програми «Шустер LIVE» від 25.03.2016) та не зазначив, якими доказами, поданими відповідачем, ці обставини спростовуються.

Тобто фактично судом першої інстанції спір по суті не вирішено, не встановлено, чи поширена інформація є твердженням про факт, чи оціночним судженням та чи стосується вона суспільного інтересу і щодо публічної особи.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, слід вказати наступне.

Статтею 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Це право кореспондує обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено і у ст. 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, і гарантовано ст. 34 Конституції України.

Так, у відповідності до статті 10 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року ратифікованої Верховною Радою України, кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію.

Згідно з п. 2 ст. 10 Конвенції, здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може бути предметом таких умов і обмежень, які встановлені законом і є необхідними для захисту репутації або прав інших людей.

Встановлено, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були учасниками телевізійної програми «Шустер LIVE» і між ними відбулись дебати з приводу оцінки діяльності Кабінету Міністрів України під керівництвом ОСОБА_7

Беззаперечно, і цей факт є загальновідомим, сторони є публічними особами (відомими політиками).

Беручи участь у вказаній програмі вони дебатували між собою, реалізуючи тим самим своє право на висловлення думок, в яких, з суб'єктивної точки зору, оцінювали і критикували певні події в державі та дії як один одного, так інших політичних осіб.

Статтями 3,4,6 Декларації про свободу дебатів у засобах масової інформації, схвалену 12.02.2004 на 872-му засіданні Комітету і Міністрів Ради Європи (далі - Декларація), передбачено, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції.

Нормами Декларації передбачено, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Крім цього, статтею 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Статтею 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.

Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які є суб'єктивним вираженням думки, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Європейської Конвенції «Про захист прав та основних свобод людини».

Аналіз інформації, яку позивач просить визнати такою, що не відповідає дійсності, принижує його честь і гідність та норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, дозволяє дійти висновку про те, що вислови відповідача ОСОБА_5 стосовно позивача, а саме: «Думаю я розпочну з того, що коли колишній режим гноїв мене за ґратами, цей симпатичний пан працював на Партію регіонів і був помічником мера Харкова ОСОБА_2 і зараз він буде вчити як треба і що робити», які були висловлені під час дебатів в телевізійному шоу, фактично є її оціночними судженнями і містять її власну суб'єктивну думку відносно позивача, при чому така думка була висловлена не в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що могло б принизити честь, гідність та репутацію позивача.

Отже, з огляду на відсутність порушень особистих немайнових прав позивача з боку відповідача, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Доводи позивача викладені в позові та в апеляційній скарзі, зокрема щодо поширення відповідачем фактичних даних, які не відповідають дійсності і принижують честь і гідність позивача, з огляду на зазначені вище обґрунтування, не знайшли свого правового підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги про безпідставність висновку про недоведеність факту поширення недостовірної інформації, є обґрунтованими, однак, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову по суті, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а саме у відповідності з вимогами статей 374, 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 372, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Всесвітня інформаційна служба» про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Всесвітня інформаційна служба» про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 22 червня 2018 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва